Справа № 161/2328/25 	Головуючий у 1 інстанції: Смокович М. В. 	
Провадження № 22-ц/802/39/26  	  Доповідач: Шевчук Л. Я.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Шевчук Л. Я.,
суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,
секретар с/з Прядун Ю. В.,
з участю:
представника позивача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача – ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Пастухова Наталія Володимирівна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 , подану представником ОСОБА_5 , на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 серпня 2025 року,
В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ОСОБА_3 звернулася в суд із зазначеним позовом, який обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір - ОСОБА_6 , якій на праві власності належала частка квартири АДРЕСА_1 . Після смерті спадкодавця ОСОБА_6 спадщину прийняла її молодша дочка - ОСОБА_4 .
Позивачка також зазначала, що вона 17 липня 2024 року звернулася до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Пастухової Н. В. із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері – ОСОБА_6 . При цьому нотаріусом їй було роз`яснено, що вона не може вважатися такою, що прийняла спадщину згідно з частиною 3 статті 1268 ЦК України, як спадкоємець, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а також роз?яснено, що нею пропущений шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, а тому вона має право звернутися до суду.
Позивачка вважає, що вона з поважних причин пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки протягом останніх 15 років вона проживає у Республіці Італія, де має дозвіл на постійне місце проживання. Після повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України вона на батьківщину не приїжджала, що було зумовлено острахом за своє життя та здоров`я, так як територія Волинської області неодноразово обстрілювалася. Крім цього в Республіці Італія вона тривалий час лікувалася, а весною 2024 року їй було зроблено операцію, що також завадило вчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.
Покликаючись на зазначені обставини, позивачка просила суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком три місяці з дня набрання рішенням законної сили.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 серпня 2025 року у цій справі у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.
Не погоджуючись із ухваленим судовим рішенням, позивачка ОСОБА_3 через свого представника – адвоката Давидова О. В. подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Карпук А. С. апеляційну скаргу підтримав, просив скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_3 задовольнити, представник відповідачки ОСОБА_4 - адвокат Лавренчук О. В. апеляційну скаргу заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час і місце розгляду справи, а тому апеляційний суд розглянув справу у їх відсутності.
Заслухавши пояснення представника позивачки - ОСОБА_1 та представника відповідачки - Лавренчука О. В., дослідивши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_3 з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що наведені позивачем обставини не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи та зроблені з порушенням вимог закону.
Судом за матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , що підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами (а. с. 5, 14, 15-17).
Судом також встановлено, що після смерті спадкодавця ОСОБА_6 спадщину прийняла її дочка ОСОБА_4 (відповідачка у цій справі).
27 червня 2024 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області на ім?я ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з 1/3 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло (а. с. 33-101).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Згідно з частинами першою, другою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Отже, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд має досліджувати поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Зазначена правова позиція виловлена Верховним Судом України у постановах від 26 вересня 2012 року в справі № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року в справі № 6-1486цс15 і підтримана Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 лютого 2018 року в справі № 318/1037/15, від 21 жовтня 2019 року в справі № 662/1724/18, від 24 січня 2020 року в справі № 192/1663/17.
При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, визначеного статтею 1270 ЦК України, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи.
У постановах від 11 липня 2018 року в справі № 381/4482/16-ц (провадження № 61-12844св18) та від 11 листопада 2020 року в справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20), від 28 березня 2022 року в справі № 750/2158/21 (провадження № 61-753св22) Верховний Суд зробив висновки про те, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема, тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Водночас судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Цивільна справа вирішується з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
У справі, що переглядається, судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_6 закінчився 30 квітня 2024 року, а тому позивачка мала довести суду, що протягом всього вказаного строку чи його істотної частини існували причини, які об`єктивно унеможливили вчинення нею дій щодо прийняття спадщини.
Звертаючись в суд із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, позивачка ОСОБА_3 покликалася на небезпечну ситуацію в Україні, пов`язану з повномасштабним вторгненням російської федерації, віддаленість її місця проживання від місця відкриття спадщини, а також на те, що вона хворіє, тривалий час лікувалася за місцем свого проживання в Італії, а весною 2024 року (коли закінчувався строк для подання заяви про прийняття спадщини) їй в Італії було проведено оперативне втручання по видаленню невроми Мортона лівої стопи.
На підтвердження своїх доводів позивачка ОСОБА_3 надала суду відповідну медичну документацію, з якої убачається, що ОСОБА_3 у Республіці Італія 08 лютого 2024 року проходила обстеження, перебувала на лікуванні та їй було проведено оперативне втручання по видаленню невроми Мортона лівої стопи, 08 квітня 2024 року в Діагностичному центрі «Амато» ОСОБА_3 проводилося МРТ лівої стопи, 20 червня 2024 року за результатами проведеної операції знято шви, виконується перев`язка (а. с. 8-13).
Судом, крім того, встановлено, що 17 липня 2024 року позивачка у цій справі ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.
Колегія суддів вважає, що у зв?язку з тривалою хворобою спадкоємця ОСОБА_3 існували об?єктивні та істотні перешкоди для прийняття нею спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_6 .
Ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення із заявою до приватного нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом ( ОСОБА_3 обстеження у Діагностичному центрі проходила 08 лютого 2024 року, 08 квітня 2024 року ОСОБА_3 проходила МРТ обстеження лівої стопи, а 20 червня 2024 року ОСОБА_3 проходила огляд після оперативного втручання).
Суд першої інстанції на зазначені обставини увагу не звернув, а тому дійшов помилкового висновку, що позивачка ОСОБА_3 пропустила шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини без поважних причин.
На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що із-за невідповідності висновків суду встановленим обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 , подану представником ОСОБА_5 , задовольнити.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 серпня 2025 року у цій справі скасувати і ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити.
Визначити ОСОБА_3 додатковий строк для подання зави про прийняття спадщини – 2 місяці з дня ухвалення постанови апеляційного суду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий 

Судді