ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 січня 2026 року м. Житомир справа № 240/15952/24
категорія 112010203
Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Гуріна Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, 

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити з 19.07.2024 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на шість років відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що має право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років, звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до вимог ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", подавши усі необхідні документи, однак отримав рішення про відмову у призначенні пенсії з посиланням на відсутність необхідного періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення 3 роки та страхового стажу 31 рік. Вказана відмова слугувала підставою для звернення позивача із цим позовом до суду. Так, на думку позивача, приписи статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлюють призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення за наявності страхового стажу не менше 15 років, а не 31 рік, як вказує пенсійний орган. Оскільки позивач має страховий стаж не менше 15 років, то на його думку він набув право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 29.08.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.
18.09.2024 на адресу суду від ГУ ПФУ у Київській області надійшов відзив на позовну заяву вх. №51513/24 відповідно до змісту якого відповідач заперечує проти заявлених вимог та просить відмовити в позові. В обґрунтування відзиву відповідач вказав, що після реєстрації заяви позивача та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 26.07.2024 №063550006229 про відмову у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до норм статті 55 Закону №796-ХІІ у зв`язку з тим, що у заявника на дату звернення необхідний період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 недостатній для призначення пенсії та відсутність необхідного страхового стажу.
Так, за результатами розгляду заяви про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку від 19.07.2024 та доданих до неї документів підтверджений період проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення на 01.01.1993 становить 02 роки 07 місяців 14 днів, страховий стаж позивача складає 30 років 09 місяців 12 днів, що не дає право на зниження пенсійного віку для виходу на пенсію на 6 років відповідно до Закону №796-ХІІ.
Оскільки наданими позивачем документами не підтверджено постійне проживання/роботу у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на Чорнобильській АЕС (26.04.1986) упродовж не менше 3 років станом на 01.01.1993, тому підстави для застосування до особи положень статті 55 Закону №796-XII щодо призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відсутні.
Отже право на зниження пенсійного віку на 6 років документально не підтверджено.
Рішення про відмову у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку є правомірним та вмотивованим, а позов є необґрунтованим, тому підлягає залишенню без задоволення.
27.09.2024 на адресу суду від ГУ ПФУ в Житомирській області надійшов відзив на позовну заяву вх. №53614/24 відповідно до змісту якого відповідач заперечує проти заявлених вимог та просить відмовити в позові. В обґрунтування відзиву відповідач вказав, що після реєстрації заяви позивача та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 26.07.2024 №063550006229 про відмову у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до норм статті 55 Закону №796-ХІІ у зв`язку з тим, що у заявника на дату звернення необхідний період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 недостатній для призначення пенсії.
Про зміст рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 29.07.2024 №0600-0214-8/93337 повідомлено позивачу (а.с.10-12).
Оскільки наданими позивачем документами не підтверджено постійне проживання/роботу у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на Чорнобильській АЕС (26.04.1986) упродовж не менше 3 років станом на 01.01.1993, тому підстави для застосування до особи положень статті 55 Закону №796-XII щодо призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відсутні.
Згідно наданих документів станом на 01.01.1993 підтверджений період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення становить 02 роки 07 місяців 14 днів, що не дає право на зниження пенсійного віку для виходу на пенсію на 6 років відповідно до Закону №796-ХІІ.
Оскільки наданими позивачем документами не підтверджено постійне проживання/роботу у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на Чорнобильській АЕС (26.04.1986) упродовж не менше 3 років станом на 01.01.1993, тому підстави для застосування до особи положень статті 55 Закону №796-XII щодо призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відсутні. Отже право на зниження пенсійного віку на 6 років документально не підтверджено. Крім того, у заявника відсутній необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком - 31 рік.
Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області є правомірним та вмотивованим, а позов є необґрунтованим, тому підлягає залишенню без задоволення.
Відповідно до положень частини 5 статті 262, частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 19.07.2024, вважаючи, що має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до змісту статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням положення ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.53).
До заяви було додано усі необхідні, на думку позивача, документи для призначення пенсії (а.с.54).
Проте, позивачем було отримано від ГУ ПФУ в Житомирській області повідомлення про відмову у призначенні пенсії від 29.07.2024 в якому повідомлялось, що у зв`язку з розглядом даної заяви та наданих до неї документів 26.07.2024 винесено рішення №063550006229 про відмову у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до норм статті 55 Закону №796-ХІІ у зв`язку з тим, що у заявника на дату звернення необхідний період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 недостатній для призначення пенсії (а.с.60).
У рішенні про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку зазначено, що за результатом розгляду документів, доданих до заяви, підтверджений період проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення на 01.01.1993 становить 02 роки 07 місяців 14 днів (з 26.04.1986 по 29.06.1987, з 30.07.1987 по 03.11.1988, з 26.11.1990 по 31.01.1991), що не дає право на зниження пенсійного віку для виходу на пенсію на 6 років відповідно до Закону №796-ХІІ. Страховий стаж особи становить 30 років 09 місяців 12 днів. За доданими документами до страхового стажу заявника зараховано усі періоди.
Позивач вважає таке рішення протиправним, та звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Умови призначення пенсії за віком встановлено ст.26 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).
Стосовно наявності достатнього страхового стажу у позивача, суд зазначає наступне.
Позивач вважає достатнім 15 років страхового стажу для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, відповідачі вказують на необхідність наявності 31 року страхового стажу для призначення позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку.
Надаючи правову оцінку рішенню відповідачів про відмову у призначенні пенсії, суд виходить з наступного.
Відповідно до абзацу першого частини 1 статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років, але не менше 15 років страхового стажу.
Отже, пенсії за статтею 55 Закону №796-XII надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV та за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку.
Тобто, для призначення пенсії за статтею 55 Закону №796-XII перевіряється наявність у особи мінімально допустимих для призначення пенсії пенсійного віку та страхового стажу, встановлених статтею 26 Закону №1058-IV, зменшених на відповідну кількість років за умовами статті 55 Закону №796-XII.
При цьому частиною 1 статті 55 Закону №796-XII граничною межею страхового стажу встановлено не менше 15 років страхового стажу.
Наведені положення частини 1 статті 55 Закону №796-XII щодо страхового стажу не менше 15 років відповідають положенням частини 1 статті 26 Закону №1058-IV, де зазначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Наведені положення частини 1 статті 55 Закону №796-XII у їх взаємозв`язку з положеннями частини 1 статті 26 Закону №1058-IV означають, що призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років здійснювалося по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року стаття 26 Закону №1058-IV підвищує страховий стаж в залежності від року у якому особа звернулася за призначенням пенсії.
Позивач звернувся із заявою про призначення пенсії у 2024 році, отже, відповідно до положень статті 26 Закону №1058-IV мінімальний вік для призначення пенсії встановить 60 років, а мінімальний страховий стаж для призначення пенсії у 2024 році становить 31 рік.
Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та на день звернення до відповідачів із заявою про призначення пенсії (19.07.2024) досяг віку 54 роки. Отже, з урахуванням права позивача на зменшення пенсійного віку на 6 років (60 років - 6 років = 54 роки), позивач відповідає вимогам щодо мінімального віку для призначення пенсії. Однак, страховий стаж позивача становить 30 років 09 місяців 12 днів (а.с.61), що, з урахуванням права позивача на зменшення вимоги до страхового стажу на 6 років, є меншим за мінімально необхідний страховий стаж встановлений статтею 26 Закону №1058-IV для 2024 року (31 рік - 6 років = 25 років), а тому суд приходить до висновку, що позивач не мав права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, оскільки на момент звернення до органів Пенсійного фонду позивач не мав достатнього страхового стажу для призначення йому пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку.
Стосовно наявності у позивача необхідного періоду проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення, суд зазначає наступне.
Зокрема, частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи по 31 грудня 2017 року мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років. Зокрема, особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсійний вік знижується на 3 роки (за проживання (роботу) з моменту аварії по 31.07.1986) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
Водночас, основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон №796-ХІІ).
Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені статтею 55 Закону №796-ХІІ.
Зменшення пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу п`ятого п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-ХІІ можливе за наявності двох самостійних умов: 1) початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року; 2) проживання щонайменше 3 роки станом на 1 січня 1993 року є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку за 2 роки проживання, роботи.
Водночас застосування як першої, так і другої умови, можливе у разі постійного проживання особи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 щонайменше 3 роки.
При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії, тобто з 26.04.1986 по 31.07.1986.
Відповідно до положень статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Перелік населених пунктів, віднесених до зони радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджений постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106.
Відповідно до підпункту 7 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (зі змінами), документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, є посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 №122, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи у зоні відчуження, а потерпілим від Чорнобильської катастрофи, є посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).
Частинами 3, 4 статті 15 Закону №796-ХІІ встановлено, що підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.
Видача довідок про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення здійснюється органами місцевого самоврядування.
Згідно з наданим посвідченням серії НОМЕР_1 від 14.11.1994, позивач має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи 3 категорії (а.с.9).
Позивачем надано архівну довідку від 10.05.2024 №Г-198, видану архівним відділом Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області, в якій зазначено, що позивач дійсно проживав та був зареєстрований в зоні гарантованого добровільного відселення з 26.04.1986 по 29.06.1987, з 30.07.1987 по 03.11.1988, з 26.11.1990 по 31.01.1991 та з 04.07.1996 по 31.12.2015 в с.Ласки, Народицького району, Житомирської області (а.с.49).
Також, позивачем надано довідку від 25.06.2024 №21 про роботу у КСП ім.Калініна (с.Ласки, Народицького району, Житомирської області) (а.с.17), якою підтверджено період проживання позивача у період роботи в с.Ласки, Народицького району, Житомирської області. 
Посвідчення особи, яка постраждала від наслідків аварії на ЧАЕС 3 категорії не є документом на підставі якого призначається пенсія.
За результатами розгляду поданих документів станом на 01.01.1993 підтверджений період проживання (роботи) ОСОБА_1 у зоні гарантованого добровільного відселення з 26.04.1986 по 29.06.1987, з 30.07.1987 по 03.11.1988 та з 26.11.1990 по 31.01.1991 становить 02 роки 07 місяців 14 днів, що не дає право на зниження пенсійного віку для виходу на пенсію на 6 років відповідно до Закону №796 (а.с.60).
Згідно форми РС-право розрахунку страхового стажу, наданого ГУ ПФУ (а.с.61) та довідки від 25.06.2024 №21 (а.с.17) наданої позивачем, позивач працював у КСМ ім. Калініна у с.Ласки, Народицького району, Житомирської області у періоди з 15.08.1987 до 31.12.1987, з 01.01.1988 до 15.11.1988, з 01.01.1991 до 15.02.1991, тобто навіть, з урахуванням наведених періодів, позивач проживав у зоні гарантованого добровільного відселення менше 3 років.
Період роботи з 15.08.1987 до 15.11.1988, вказаний у довідці від 10.05.2024 №Г-198 (а.с.13), окрім періоду з 03.11.1987 до 15.11.1987 (13 днів), період роботи з 01.01.1991 до 15.02.1991, також вказаний у довідці (а.с.13), окрім періоду з 01.02.1991 до 15.02.1991 (15 днів), тобто додатково до періодів вказаних у довідці, позивач працював у зоні гарантованого добровільного відселення та відповідно проживав там 28 днів, що разом із періодом, вказаним у довідці від 10.05.2024 №Г-198 (а.с.13) становить 02 роки 08 місяців 13 днів, тобто, менше 3 років.
Оскільки наданими позивачем документами не підтверджено постійне проживання/роботу у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на Чорнобильській АЕС (26.04.1986) упродовж не менше 3 років станом на 01.01.1993, тому підстави для застосування до особи положень статті 55 Закону №796-XII щодо призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відсутні.
За результатами розгляду судової справи суд приходить до висновку, що рішення органу Пенсійного фонду про відмову у призначенні пенсії позивачу за статтею 55 Закону №796-XII зі зменшенням пенсійного віку на 6 років, є правомірним, тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд, у відповідності до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, не стягує судові витрати із відповідачів на користь позивача у зв`язку із відмовою у задоволенні адміністративного позову.
Керуючись статтями 77, 139, 143, 243-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,
вирішив:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул.О.Ольжича, 7, м.Житомир, 10003, код ЄДРПОУ 13559341), Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (вул.Ярославська, 40, м.Київ, 04071, код ЄДРПОУ 22933548) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Гурін

19.01.26