ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" січня 2026 р. Справа №914/3681/23(442/165/25)

м. Львів
Західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді МАТУЩАКА О.І.
суддів: КРАВЧУК Н.М.
СКРИПЧУК О.С.

За участю секретаря судового засідання - ТЕЛИНЬКО Я.П
За участю представника скаржника - Петрівець Б.Р. (адвокат);

розглянувши апеляційну скаргу  Публічного акціонерного товариства "Нафтопереробний комплекс - Галичина" (вх.ЗАГС №01-05/3171/25 від 29.10.2025)

на рішення Господарського суду Львівської області від 25.09.2025 (повне рішення - 10.10.2025 суддя Цікало А.І.)

у справі № 914/3681/23(442/165/25)

за позовом  ОСОБА_1 , Львівська область, м.Дрогобич

до відповідача Публічного акціонерного товариства "Нафтопереробний комплекс - Галичина" Львівська область, м.Дрогобич

про стягнення недоотриманої заробітної плати у розмірі 11 113, 58 грн та індексації, у зв`язку з порушенням строку виплати заробітної плати, у розмірі 701, 39 грн

в межах справи № 914/3681/23

про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Нафтопереробний комплекс - Галичина", м.Дрогобич, Львівська область 

В С Т А Н О В И В:

Суть спору.
У провадженні Господарського суду Львівської області перебуває справа за заявою ініціюючого кредитора ПАТ «Укрнафта» про банкрутство ПАТ «Нафтопереробний комплекс - Галичина».
Ухвалою суду від 26.12.2023 відкрито провадження у справі про банкрутство ПАТ «Нафтопереробний комплекс - Галичина»; визнано вимоги ініціюючого кредитора - ПАТ «Укрнафта» в сумі 828 165 429,95 грн заборгованості, 60 300,00 грн авансування винагороди арбітражного керуючого, 26 840,00 грн судового збору; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника; введено процедуру розпорядження майном боржника; призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Ткачука Олександра Вікторовича.
Повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство ПАТ «Нафтопереробний комплекс - Галичина» оприлюднено на офіційному веб-порталі судової влади України 27.12.2023 за № 72171.
08.01.2025 до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ПАТ «НПК - Галичина» про стягнення недоотриманої заробітної плати у розмірі 11 113, 58 грн та індексації, у зв`язку з порушенням строку виплати заробітної плати, у розмірі 701, 39 грн.
Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05.02.2025 справу №442/165/25 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «НПК - Галичина» про стягнення заробітної плати передано на розгляд Господарського суду Львівської області, в провадженні якого перебуває справа № 914/3681/23 про банкрутство ПАТ «НПК - Галичина».
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 04.03.2025 справу №914/3681/23(442/165/25) прийнято до розгляду в межах справи № 914/3681/23 про банкрутство ПАТ «НПК - Галичина».
Господарський суд Львівської області рішенням від 25.09.2025 позов ОСОБА_1 до ПАТ «НПК - Галичина» про стягнення недоотриманої заробітної плати у розмірі 11 113, 58 грн та індексації, у зв`язку з порушенням строку виплати заробітної плати, у розмірі 701, 39 грн задовольнив.
Рішення суду мотивоване тим, що відповідач, як роботодавець, порушив вимоги законодавства щодо мінімальної погодинної заробітної плати, оскільки нараховував позивачу оплату праці за тарифною ставкою 19,85 грн/год, тоді як мінімальна погодинна заробітна плата у 2023 році становила 40,46 грн/год, що підтверджено, зокрема, актом перевірки Держпраці.
З огляду на табелі обліку робочого часу та довідки про доходи, суд перерахував належні позивачу виплати (з урахуванням доплат і утримань) та встановив недоотриману заробітну плату 11 113,58 грн, а також індексацію за порушення строків виплати у сумі 701,39 грн, які підлягають стягненню.
Заперечення відповідача про пропуск строку звернення до суду суд відхилив, оскільки дійшов висновку, що позивач не мав доступу до необхідної первинної документації для встановлення порушення, і фактично отримав її лише 31.12.2024, тому позов подано в межах строку.
Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.
ПАТ «НПК - Галичина» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 25.09.2025 у цій справі та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, без повного й всебічного з`ясування обставин справи. Скаржник зазначає, що суд помилково включив до розрахунку недоотриманої заробітної плати суми індексації та доплати до мінімальної заробітної плати. Крім того, апелянт вказує на недоведеність заявленого позивачем розміру заборгованості та неналежну оцінку судом заперечень відповідача. 
Також покликається на неправильне застосування судом ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у зв?язку із чим суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про дотримання позивачем строку звернення до суду, тоді як, на переконання апелянта, такий строк було пропущено.
У поданому відзиві ОСОБА_1 покликається на те, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а доводи апелянта не підтверджені належними та допустимими доказами.
Зазначає, що апелянт фактично частково визнає наявність заборгованості із заробітної плати, оскільки заперечує лише проти включення до розрахунку індексації та доплати до мінімальної заробітної плати, однак не надає власного альтернативного розрахунку, що унеможливлює перевірку його заперечень. За таких обставин твердження про неправильність розрахунку позивача є необґрунтованими.
Крім того, вважає, що строк звернення до суду не пропущений, оскільки позивач не мав можливості встановити порушення своїх прав без отримання первинних документів (колективного договору, табелів обліку робочого часу), які були надані відповідачем лише наприкінці грудня 2024 року. Окрім цього, вказує на не дотримання відповідачем вимог ст. 116 КЗпП України, оскільки він не надав позивачу письмового повідомлення про всі суми, нараховані та виплачені при звільненні, що виключає початок перебігу строку, на який посилається апелянт.
З огляду на викладене, просить залишити оскаржуване рішення Господарського суду Львівської області без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Також представник позивача 15.12.2025 повторно сформував у підсистемі «Електронний суд» відзив на апеляційну скаргу, який за змістом є відмінним, від попереднього відзиву. Судом встановлено, що такий відзив поданий поза межами встановленого судом строку на подання процесуальних документів. 
Відповідно до ч. 2 ст. 118 ГПК України заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відтак колегія суддів дійшла висновку про залишення поданого позивачем 15.12.2025 відзиву без розгляду.
22.01.2026 в судове засідання з`явився представник скаржника, який навів доводи по суті апеляційної скарги, просив її задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з?явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Беручи до уваги зазначене, а також те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, представник позивача був присутній у попередньому судовому засідання та надавав пояснення по суті апеляційної скарги, подав відзив на апеляційну скаргу, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника позивача.
Фактичні обставини справи та оцінка суду.
На підставі наказу № 680/к від 06.12.2023 ОСОБА_1 (позивач) був прийнятий на роботу зливальником - розливальником 3 розряду підрозділу «Дільниця зливо-наливних естакад» товаро-сировинного цеху № 6 ПАТ «НПК - Галичина» (відповідач) на умовах строкового трудового договору з 23.12.2023 по 13.03.2024 з оплатою праці згідно штатного розпису.
Відповідно до положення «Годинної тарифної ставки робітників ПАТ «НПК - Галичина» з нормальними умовами праці при 40-годинах робочому тижні група по оплаті праці № 1.2.», яке затверджене головою правління ПАТ «НПК - Галичина» 01.01.2017, годинна тарифна ставка робітника 3-го розряду з нормальними умовами праці становить 19,85 грн за годину роботи.
Відповідно до довідки про доходи позивача № 99 від 12.09.2024, тарифна ставка позивача з грудня 2023 року по березень 2024 року становила 19,85 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Умови оплати праці працівників ПАТ «НПК -Галичина» врегульовані у розділі III «Нормування і оплата праці» колективного договору (надалі - розділ III), укладеного на 2005 рік між роботодавцем та працівниками в особі профспілкового комітету (чинний до укладення нового).
Пунктом 1.5 розділу І «Загальні положення» колективного договору встановлено, що дія цього колективного договору поширюється на всіх працівників товариства та на працівників дочірних підприємств товариства, незалежно від їхньої належності до будь-якої профспілкової організації.
Відповідно до п. 1.8 розділу І колективного договору, колективний договір продовжує діяти до моменту набрання чинності новим колективним договором.
Пунктом 3.1 розділу III колективного договору визначено, що власник або уповноважений ним орган бере на себе повноваження самостійно встановлювати форми, системи і розміри заробітної плати відповідно до чинного законодавства України.
Крім цього, пунктом 3.2 розділу III колективного договору передбачено, що мінімальна заробітна плата працівників не може бути меншою, ніж мінімальна заробітна плата, встановлена чинним законодавством України.
Розділом III Колективного договору передбачено, що для оплати праці встановлюється погодинна, відрядна та акордна система оплати праці за індивідуальні і колективні результати роботи (п. 3.7.). Оплати праці проводиться за фактично виконану роботу по особистому трудовому вкладу відповідно її кількості і якості, складності, умов і характеру, професії і посади, кваліфікації працівника (п. 3.8.). Власник або уповноважений ним орган і профком погоджуються, що оплата праці працівників товариства та працівників дочірніх підприємств товариства здійснюється по розрахункових тарифних ставках і посадових окладах. За основу розрахунку тарифних ставок для робітників прийнята тарифна ставка робітника першого розряду з погодинною оплатою праці в нормальних умовах (п. 3.10.). Розрахунок тарифних ставок в залежності від умов праці проводиться по коефіцієнтах між групами ставок за видами виробництв (нормальні, шкідливі, особливо-шкідливі) (п. 3.11.).
Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» установлено з 01.01.2023 мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 6 700 грн; у погодинному розмірі - 40,46 грн.
Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 31 Закону України «Про оплату праці», розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не може бути нижчим за розмір мінімальної заробітної плати. Мінімальна заробітна плата у погодинному розмірі застосовується на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та у фізичних осіб, які використовують найману працю, у разі застосування погодинної оплати праці.
З 15.01.2024 до 25.01.2024 Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці в ПАТ «НПК - Галичина» проведено позапланову перевірку - заходів державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сферах охорони праці, промислової безпеки, праці, про що складено акт від 25.01.2024 № ЗХ/ЛВ/2413/078-110. Відповідно до вказаного акту було встановлено порушення вимог ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік», відповідно до якого мінімальна заробітна плата у погодинному розмірі становить 40,46 грн.
Таким чином, компетентним органом з питань охорони праці було встановлено в діях відповідача порушення визначення погодинного розміру оплати праці працівників, в тому числі позивача.
Згідно із наказом № 130/к від 13.03.2024 позивач був звільнений з роботи на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із закінчення строку дії строкового трудового договору з 13.03.2024.
Відповідно до довідки про доходи від 20.06.2024 № 83, позивач отримав заробітну плату за грудень 2023 року в розмірі 3 629,77 грн, за січень 2024 року - 9 444,99 грн, за лютий 2024 року - 8 141,30 грн, за березень 2024 року - 5 312,48 грн.
На підставі довідки про доходи від 12.09.2024 № 99, судом встановлено, що позивач відпрацював у грудні 2023 року - 100,8 год, у січні 2024 року - 168,0 год, у лютому 2024 року - 168,0 год, у березні 2024 року - 60,0 год.
Згідно з довідкою про доходи від 12.09.2024 № 99, компенсація за професійну майстерність становить 12% від нарахованої заробітної плати, за шкідливість умов праці - 12% від нарахованої заробітної плати.
Відповідно до штатного розпису та плану по праці, який діяв з 01.03.2023, для зливальника-розливальника «Дільниці зливо-наливних естакад-622», доплата позивачу за вечірній час роботи становить 20% годинної тарифної ставки за кожну годину роботи, доплата за нічний час роботи - 40% годинної тарифної ставки за кожну годину роботи.
Згідно з табелем обліку робочого часу, позивач відпрацював:
у грудну 2023 року - 10 год у вечірній час та 24 год у нічний час;
у січні 2024 року - 28 год у вечірній час та 64 год у нічний час;
у лютому 2024 року - 28 год у вечірній час та 56 год у нічний час;
у березні 2024 року - 10 год у вечірній час та 24 год у нічний час.
З огляду на викладене, враховуючи дані довідки про доходи від 12.09.2024 № 99 щодо проведених позивачу нарахувань та утримань, виходячи що мінімальна заробітна плата у погодинному розмірі становить 40,46 грн, суд першої інстанції встановив, що заробітна плата позивач повинна становити:
за грудень 2023 року - 7 323,39 грн, з яких: 4 078,39 грн - нарахована заробітна плата; 489,41 грн - профмайстерність; 489,41 грн - шкідливість; 80,09 грн - вечірній час; 388,41 грн - нічний час; 1494,45 грн - індексація; 40,00 грн - премія згідно з положенням; 263,23 грн - доплата до мінімальної заробітної плати;
за січень 2024 року - 16 669,37 грн, з яких: 6 797,28 грн - нарахована заробітна плата; 815,67 грн - профмайстерність; 815,67 грн - шкідливість умов праці; 226,57 грн - вечірній час; 1 035,77 грн - нічний час; 2 490,74 грн - індексація; 67,00 грн - премія згідно з положенням; 752,91 грн - доплата до мінімальної заробітної плати; 1 555,96 грн - доплата за додатковий вихід; 2 111,80 грн - одноразова премія;
за лютий 2024 року - 14 983,95 грн, з яких: 6 797,28 грн - нарахована заробітна плата; 815,67 грн - профмайстерність; 815,67 грн - шкідливість умов праці; 226,57 грн - вечірній час; 906,30 грн - нічний час; 2 490,74 грн - індексація; 67,00 грн - премія згідно з положенням; 752,91 грн - доплата до мінімальної заробітної плати; 2 111,80 грн - одноразова премія;
за березень 2024 року - 8 371,80 грн, з яких: 2 427,60 грн - нарахована заробітна плата; 291,31 грн - профмайстерність; 291,31 грн - шкідливість умов праці; 80,92 грн - вечірній час; 388,41 грн - нічний час; 889,55 грн- індексація; 25,00 грн - премія згідно з положенням; 267,83 грн - доплата до мінімальної заробітної плати; 1 653,90 грн - доплата за додатковий вихідний; 2 055,97 грн - компенсація за невикористану відпустку.
Таким чином, з урахуванням утриманих податків та зборів (податок з доходу фізичної особи - 18%, військовий збір - 1,5%, профсоюзні внески - 1%), позивач повинен був отримати таку заробітну плату: за грудень 2023 року - 5 822,10 грн; за січень 2024 року - 13 252,16 грн; за лютий 2024 року - 11 912,26 грн; за березень 2024 року - 6 655,60 грн.
Отже, позивач вважає, а суд першої інстанції визнав обґрунтованими його доводи, що позивач недоотримав заробітну плату за період грудень 2023 року - березень 2024 року у розмірі 11 113,58 грн, а саме: за грудень 2023 року - 2 192,33 грн, за січень 2024 року - 3 807,17 грн, за лютий 2024 року - 3 770,96 грн, за березень 2024 року - 1 343,12 грн.
При цьому, як було зазначено вище, суд першої інстанції дійшов висновку, позивач не пропустив тримісячного строку для звернення до суду із цим позовом, оскільки строк звернення до суду необхідно обчислювати з 31.12.2024.
Суд апеляційної інстанції вважає такі висновки місцевого господарського суду помилковими, зробленими при неправильному застосуванні положень ст. 233 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України). 
Так, відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.
У день звільнення роботодавець зобов`язаний видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні та провести з ним розрахунок у строки, визначені ст. 116 Кодексу, а також внести належні записи про звільнення до трудової книжки.
За приписами ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, шс належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПАТ «НПК - Галичина» у період з 23.12.2023 по 13.03.2024 та був звільнений на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку дії строкового трудового договору.
Таким чином, остаточний розрахунок та надання письмового повідомлення мали бути здійснені 13.03.2024, а за відсутності позивача в цей день - не пізніше наступного дня після пред`явлення ним вимоги про розрахунок.
Разом із тим, матеріали справи містять докази того, що відповідач у день звільнення або у строк, визначений ст. 116 КЗпП України, не надав позивачу письмове повідомлення про всі нараховані та виплачені йому суми у такому вигляді, щоб можливо було встановити правильність проведеного розрахунку. Надана відповідачем довідка про доходи не містила повної інформації щодо структури нарахувань, застосованих тарифних ставок, доплат та надбавок, а також не дозволяли перевірити дотримання вимог законодавства про мінімальну погодинну заробітну плату.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, представник позивача з метою отримання первинних документів, необхідних для з`ясування обставин порушення права на оплату праці, звертався до відповідача із відповідними адвокатськими запитами у червні, вересні та грудні 2024 року. 
Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин та ухвалення рішення у цій справі) із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ст. 116). 
Колегія суддів звертає увагу, що визначальним для обчислення строку звернення до суду у спорах про оплату праці є момент, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Тобто ст. 233 КЗпП України пов`язує початок перебігу строку звернення до суду не з отриманням усіх можливих первинних документів, а з моментом, коли працівни дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
З матеріалів справи вбачається, що у відповідь на адвокатські запити представника позивача, відповідачем була надана довідка про доходи від 20.06.2024, а також довідка від 12.09.2024, з яких чітко вбачається розмір нарахованої та фактично виплаченої заробітної плати за кожен місяць роботи, кількість відпрацьованих годин та застосована погодинна тарифна ставка. Саме з довідки від 12.09.2024 позивачеві було відомо, що оплата праці здійснювалася виходячи з погодинної ставки 19,85 грн, а також суми фактично виплаченого доходу, що давало змогу встановити можливу невідповідність такої оплати вимогам законодавства про мінімальну заробітну плату.
Отже, вже з моменту отримання довідки про доходи 20.06.2024, а тим більше довідки від 12.09.2024, позивач об`єктивно знав або повинен був знати про розмір своєї заробітної плати, порядок її нарахування та можливе порушення свого права, а відтак саме з цього часу у нього виникло право на звернення до суду. У такому разі тримісячний строк, передбачений ч. 2 ст. 233 КЗпП України, сплив у грудні 2024 року.
Висновки суду першої інстанції на те, що перебіг строку звернення до суду необхідно обчислювати з 31.12.2024, колегія суддів вважає необґрунтованим. Отримані позивачем наприкінці грудня 2024 року документи, зокрема колективний договір та табелі обліку робочого часу, не створювали нового права на звернення до суду, а лише деталізували порядок нарахування заробітної плати. Водночас наявність або відсутність цих документів не позбавляла позивача можливості звернутися до суду раніше, оскільки для подання позову достатньо було відомостей про фактично виплачені суми та застосовану тарифну ставку, що вже були відомі позивачу з довідок про доходи.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся із адвокатськими запитами щодо надання додаткових документів лише наприкінці 2024 року, тобто після спливу значного часу з моменту отримання довідок про доходи, не навівши об`єктивних причин такої тривалої бездіяльності. Саме затягування з вчиненням процесуальних та позапроцесуальних дій призвело до пропуску встановленого законом строку звернення до суду, а не поведінка відповідача чи відсутність окремих документів.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що позивач звернувся до суду із цим позовом лише у січні 2025 року після спливу тримісячного строку, визначеного ч. 2 ст. 233 КЗпП України, а тому суд першої інстанції безпідставно визнав такий строк дотриманим.
Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції прийняте без повного і всебічного дослідження обставин справи, а також із неправильним застосуванням норм ст. 233 КЗпП, а тому підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2025 від 11.12.2025 у справі № 1-7/2024(337/24) визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), ч. 1 ст. 233 КЗпП в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, яка втрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 320 ГПК України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є, зокрема, встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.
Враховуючи те, що ухвалюючи рішення у цій справі, суд першої інстанції застосував редакцію ч. 1 ст. 233 КЗпП в чинній на той час редакції і яка надалі була визнана Конституційним Судом України неконституційною, а суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, застосовуючи норми матеріального права, чинні на момент ухвалення оскаржуваного рішення, то колегія суддів роз?яснює позивачу право звернутися до суду із заявою про перегляд рішення за виключними обставинами. 
Керуючись ст. ст. 74, 269, 270, 275, 277, 281- 284 ГПК України,
Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Нафтопереробний комплекс - Галичина» задовольнити.

2. Скасувати оскаржуване рішення Господарського суду Львівської області від 25.09.2025 у справі №914/3681/23(442/165/25). Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя О.І. МАТУЩАК

Судді Н.М. КРАВЧУК

О.С. СКРИПЧУК