Дата документу  Справа № 331/3545/25 

запорізький апеляційний суд

Провадження №33/807/187/26	Головуючий у 1-й інстанції Пивоварова Ю.О.	
Єдиний унікальний №331/3545/25	Доповідач в 2-й інстанції Гончар О.С.	
Категорія – ч.5 ст.126 КУпАП	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 січня 2026 року       м.Запоріжжя
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Гончар О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Олександрівського районного суду м.Запоріжжя від 08 серпня 2025 року, якою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає у АДРЕСА_1 , 
притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП, 
ВСТАНОВИВ
Згідно з постановою суду, 13.06.2025 року о 01 год. 03 хв. по просп.Соборному, 92 у м.Запоріжжі водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Renault Kangoo» д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи відповідної категорії (В) на право керування таким транспортним засобом. Дане правопорушення ОСОБА_1 вчинив повторно після того, як протягом року 10.05.2025 року постановою уповноваженої особи серії ЕНА № 4693631 його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.1 «а» Правил дорожнього руху України.
ОСОБА_1 визнано винним за ч.5 ст.126 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40 800 гривень з позбавленням права керування транспортним засобом строком на п`ять років.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Свої вимоги мотивував тим, що оскаржувана постанова суду є незаконною та необґрунтованою. Суд допустив неповноту розгляду справи, не з`ясував обставини, що мають значення для її правильного вирішення, неправильно оцінив представлені докази.
ОСОБА_1 вказує про наявність у нього посвідчення водія категорії «С» та відсутність можливості для відкриття категорії «В», адже він з початку повномасштабного вторгнення держави-агресора в Україну добровільно розпочав проходження військової служби та виконання завдань з оборони держави. 
Крім того, апелянт вказує, що за викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин необхідність керувати автомобілем була зумовлена особливостями проходження ним військової служби.
На переконання ОСОБА_1 , його вину у вчиненні адміністративного правопорушення не доведено поза розумним сумнівом.
До судового засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги його було повідомлено у відповідності до Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2023 року за №28, через додаток «Viber» та шляхом доставлення повістки в електронному вигляді до електронного кабінету в системі «Електронний суд», за допомогою якого апелянтом було подано апеляційну скаргу. 
Під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення ОСОБА_1 було забезпечено можливість дистанційної участі за допомогою відеоконференції з найбільш наближеним до місця проживання ОСОБА_1 судом, а саме Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області. Проте 23.01.2026 року встановити відеоконференц-зв`язок з ним не виявилось можливим через відсутність електропостачання в суді першої інстанції.
Враховуючи, що у попередніх судових засіданнях ОСОБА_1 надав свої пояснення апеляційному суду з приводу поданої ним апеляційної скарги, а також з огляду на положення ч.6 ст.294 КУпАП, на переконання апеляційного суду, неявка своєчасно та належним чином повідомленого ОСОБА_1 до суду не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги за його відсутності в судовому засіданні.
Перевіривши матеріали справи, наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст.17 КУпАП, особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, не підлягає адміністративній відповідальності.
Відповідно до ст.18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Отже, положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності, однак лише у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачено відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.
Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.
Однією з найважливіших умов визначення стану крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
З матеріалів провадження встановлено, що момент вчинення інкримінованого ОСОБА_1 в рамках даного провадження адміністративного правопорушення він проходив військову службу на посаді розвідника-далекомірника зенітного артилерійського відділення зенітного ракетно-артилерійського взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 .
13.06.2025 року о 01 год. 03 хв. по просп.Соборному, 92 у м.Запоріжжі водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Renault Kangoo» д.н.з. НОМЕР_1 , діючи в умовах крайньої необхідності, що було нерозривно пов`язано із проходженням ним військової служби та виконанням військового обов`язку.
Також апеляційний суд приймає до уваги зафіксовані на наявному в матеріалах провадження відеозаписові пояснення ОСОБА_1 , який зазначив є діючим військовослужбовцем ЗСУ та через тривале перебування на бойових позиціях, а також через поранення, спричиненні внаслідок військових дій, отримання ним категорії «В» для здійснення керування автомобілем тимчасово унеможливлюється. Під час вказаної події ОСОБА_1 мав посвідчення водія вищої категорії - «С», що надає право керувати транспортними засобами, дозволена максимальна вага яких є більшою, ніж у категорії «В».
Відповідно до постанови КМУ від 03.03.2022 року № 184 «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами» встановлено, що у період воєнного стану до керування транспортними засобами категорії «С», «С1» на території України допускаються особи, які мають посвідчення категорії «В».
Вказана постанова не регулює обставини, коли особа має вищу категорію «С», однак здійснює керування автомобілем категорії «В».
Апеляційний суд вважає, що маючи вищу категорію, в даній справі категорію «С», коли військовослужбовець, діючи в стані крайньої необхідності під час виконання ним обов`язків військової служби, здійснює керування автомобілем категорії «В» для виконання своїх службових обов`язків, суспільна протиправність дій нівелюється.
Апеляційний суд враховує вказані доводи ОСОБА_1 , оскільки наразі в країні триває війна, активні бойові дії проходять на території Запорізької області, щодня цивільні і військові зазнають чисельних негативних наслідків від російської агресії, а тому суд бере до уваги пояснення ОСОБА_1 , що 13.06.2025 року він керував автомобілем в умовах крайньої необхідності та під час проходженням військової служби та ситуація, що склалася, вимагала від останнього негайного реагування, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості залучити іншого водія.
На переконання апеляційного суду, такі дії ОСОБА_1 були спрямовані на запобігання небезпеки, що загрожувала громадському порядку, життю та здоров`ю населення, що знайшло своє підтвердження під час перевірки достовірності даних, зазначених останнім, отже ці дії були вчинені ним в стані крайньої необхідності, що виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Разом із тим, з матеріалів провадження встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, має нагороди і відзнаки, що в свою чергу позитивно характеризує його особу.
На зазначену сукупність обставин суд першої інстанції уваги не звернув та всупереч вимогам ст.ст.17, 18 КУпАП визнав винуватим ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП адміністративного правопорушення.
Відповідно п.4 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати постанову суду першої інстанції з ухваленням нової постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п.4 ст.247 КУпАП. У зв`язку з чим подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову судді Олександрівського районного суду м.Запоріжжя від 08 серпня 2025 року в цій справі щодо ОСОБА_1 скасувати.
Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП через вчинення ним правопорушення в стані крайньої необхідності.
Провадження в справі закрити на підставі п.4 ст.247 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя         О.С. Гончар