ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/5517/25 Суддя (судді) першої інстанції: Оксана ТИХОНЕНКО

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,
суддів: Ганечко О.М.,
Кузьменка В.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо неврахування наказу УМВС в Чернігівській області №116 о/с від 14 травня 2005 року, нездійснення з 02.04.2024 перерахунку основного розміру пенсії ОСОБА_1 та встановлення основного розміру його пенсії на рівні 65%, замість належних 70% відповідних сум грошового забезпечення;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок та виплату з 02.04.2024 ОСОБА_1 пенсії, встановивши йому основний розмір пенсії на рівні 70% відповідних сум грошового забезпечення, замість встановлених 65% на теперішній момент, з урахуванням основних та додаткових видів грошового забезпечення, без застосування будь-яких обмежень розміру пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що позивач має право на на обрахунок пенсії, виходячи з 70% грошового забезпечення, втім відповідач зазначених дій не вчинив.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2025 року позовні вимоги - задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо неврахування наказу УМВС в Чернігівській області №116 о/с від 14 травня 2005 року, нездійснення з 02.04.2024 перерахунку основного розміру пенсії ОСОБА_1 та встановлення основного розміру його пенсії на рівні 65%, замість належних 70% відповідних сум грошового забезпечення.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок та виплату з 02.04.2024 ОСОБА_1 пенсії, встановивши йому основний розмір пенсії на рівні 70% відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум. В решті позову відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.
Зазначена апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскільки позивач був звільнений зі служби в поліції в запас, а не у відставку за віком чи станом здоров`я, тому підстави для обрахунку пенсії на рівні 70% грошового забезпечення - відсутні.
Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
При цьому, у грошовому атестаті позивача наявне виправлення, а саме в графі «дата звільнення 28.02.2005 стаття 64 «ж» в запас за власним бажанням», закреслено та виправлено на «дата звільнення 28.02.2005 стаття 64 «б» в запас за хворобою», дописано рукою «пр. №116о/с від 14.05.2005».
Факт внесення виправлень підтверджується копіями витягів з наказу №36 о/с від 22.02.2005 про звільнення позивача на підставі статті 64 «ж» в запас за власним бажанням, та №116 о/с від 14.05.2005 про часткову зміну підстав звільнення позивача стаття 64 «б» в запас за хворобою (підставою зазначено свідоцтво про хворобу №495 від 13.04.2005) (а.с.14 зворот-15).
На заяву позивача від 02.04.2025, листом від 21.04.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повідомило, що оскільки позивач був звільнений в запас, а не у відставку за віком або за станом здоров`я, пенсія виплачується в розмірі 65%.
Не погоджуючись з таким рішенням та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки юридично визначальним у даних правовідносинах є захворювання позивача, яке спричинило подальшу непридатність останнього до проходження служби, що було установлено та зафіксовано у відповідному документі - свідоцтві про хворобу № 495 від 13.04.2005, тому відповідач безпідставно відмовив позивачу у перерахунку його пенсії за вислугою років з урахуванням додаткових 5% відповідних сум грошового забезпечення у зв`язку зі звільненням через хворобу.
Однак, позовні вимоги в частині здійснення перерахунку пенсії, виходячи з 70% грошового забезпечення без застосування будь-яких обмежень розміру пенсії, є передчасними, оскільки перерахунок пенсії, виходячи з 70% грошового забезпечення відповідачем ще не проведено, а суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце в майбутньому.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які проходили службу, зокрема в органах внутрішніх справ, Національній поліції є, зокрема Закон «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09.04.1992 (далі - Закон № 2262-ХІІ).
Згідно преамбули Закону № 2262-XII цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.
Згідно пункту «б» статті 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань.
У силу вимог статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах:
а) особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», звільненим зі служби у Службі судової охорони, Державному бюро розслідувань та звільненим зі служби у Національному антикорупційному бюро України за віком чи через хворобу, звільненим зі служби в органах та підрозділах цивільного захисту за віком чи за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення;
б) особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають страховий стаж 25 років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба, служба в органах внутрішніх справ, поліції, Державному бюро розслідувань, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України (« статті 12): за страховий стаж 25 років - 50 процентів і за кожний повний рік стажу понад 25 років - 1 процент відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43);
в) особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, які звільняються з військової служби на умовах Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» (пункт «в» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів відповідних сум грошового забезпечення із збільшенням цього розміру на 3 проценти за кожний повний рік вислуги понад 20 років, але не більше ніж 65 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43).
Максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.
Нормами статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначає, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.
При цьому, з 01.01.2016 набрали чинності зміни до ст. 15 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до якої за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.
Відповідно до п. 2 частини першої ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за станом здоров`я (через хворобу) - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.
Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.
Таким чином, право на призначення пенсії з урахуванням додаткових 5 % відповідних сум грошового забезпечення має особа, яка звільнена за станом здоров`я відповідно до Закону України «Про Національну поліцію».
Як свідчать матеріали справи, листом від 21.04.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повідомило, що оскільки позивач був звільнений в запас, а не у відставку за віком або за станом здоров`я, пенсія виплачується в розмірі 65%.
Втім, в грошовому атестаті позивача наявне виправлення, а саме в графі «дата звільнення 28.02.2005 стаття 64 «ж» в запас за власним бажанням», закреслено та виправлено на «дата звільнення 28.02.2005 стаття 64 «б» в запас за хворобою», дописано рукою «пр. №116о/с від 14.05.2005».
При цьому, факт внесення виправлень підтверджується копіями витягів з наказу №36 о/с від 22.02.2005 про звільнення позивача на підставі статті 64 «ж» в запас за власним бажанням, та №116 о/с від 14.05.2005 про часткову зміну підстав звільнення позивача стаття 64 «б» в запас за хворобою (підставою зазначено свідоцтво про хворобу №495 від 13.04.2005).
Слід зазначити, що Законом України «Про Національну полінію» чітко передбачені підстави звільнення поліцейських і такого визначення як звільнення у відставку за станом здоров`я цей Закон не містить.
Після набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» підзаконних нормативно-правових актів, які б регулювали порядок проходження служби в Національній поліції України, порядок проведення лікарської та військово-лікарської експертиз, повноваження відповідних комісій, вимоги до прийнятих ними документів прийнято не було..
Між тим, до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію», діяв Закон України «Про міліцію», яким були врегульовані правовідносини щодо пенсійного забезпечення працівників міліції, які за своїм змістом є аналогічними тим. що викладені в Законі України «Про Національну поліцію».
Отже, юридично визначальним у даних правовідносинах є захворювання позивача, яке спричинило подальшу непридатність останнього до проходження служби, що було установлено та зафіксовано у відповідному документі - свідоцтві про хворобу № 495 від 13.04.2005, тому відповідач безпідставно відмовив позивачу у перерахунку його пенсії за вислугою років з урахуванням додаткових 5% відповідних сум грошового забезпечення у зв`язку зі звільненням через хворобу.
Як наслідок позивач має право на виплату пенсії виходячи з основного розміру пенсії 70% грошового забезпечення.
Однак, позовні вимоги в частині здійснення перерахунку пенсії, виходячи з 70% грошового забезпечення без застосування будь-яких обмежень розміру пенсії, є передчасними, оскільки перерахунок пенсії, виходячи з 70% грошового забезпечення відповідачем ще не проведено, а суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце в майбутньому.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
У відповідності до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді О.М. Ганечко

В.В. Кузьменко