Справа №522/20540/25
Провадження №2-др/522/8/26
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 січня 2026 року         м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:
головуючої – судді Косіциної В.В.,
розглянувши на підставі наявних матеріалів заяву представника заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Торган Лілії Миколаївни про ухвалення додаткового рішення,-
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2025 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – залишено без розгляду.
Ухвалюючи рішення, питання про розподіл судових витрат – не вирішено.
17 грудня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника ОСОБА_1 – адвоката Торган Лілії Миколаївни про ухвалення додаткового рішення, у якій заявник просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу.
Ухвалою суду від 19 грудня 2025 року заяву прийнято до розгляду. Встановлено, що розгляд заяви здійснюватиметься без повідомлення сторін.
Копію вказаної ухвали направлено за зареєстрованим місцем проживання відповідача листом із рекомендованим повідомленням про вручення, та яке було вручене 09 січня 2026 року, що підтверджується відповідною відміткою на рекомендованому повідомленні.
15 січня 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_2 , у якій заявник просив відмовити у задоволенні заяви про розподіл судових витрат.
У період з 22 грудня 2025 року по 27 січня 2026 року головуюча – суддя Косіцина В.В. перебувала в щорічній відпустці.
Будь-яких інших заяв або клопотань від учасників справи – не надходило.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
ОСОБА_3 надавала правову допомогу ОСОБА_1 у Приморському районному суді м. Одеси на підставі договору про надання правничої допомоги від 19 вересня 2025 року №30, що підтверджується ордером.
Згідно орієнтованого розрахунку витрат на професійну правничу допомогу, адвокатом було надано наступні види послуг:
- консультація – 2 000,00 гривень;
- складання адвокатського запиту – 2 000,00 гривень;
- складання заяви про ознайомлення з матеріалами справи, відзив на позовну заяву, заяви про відвід, клопотання про витребування доказів, клопотання про виклик свідків, інших процесуальних документів;
- участь у судових засіданнях – 6 000,00 гривень.
Згідно квитанції від 12.10.2025 року, ОСОБА_1 сплатила на користь адвоката Торган Лілії Миколаївни грошову суму у розмірі 38 000,00 гривень в якості оплати витрат на професійну правничу допомогу.
У статті 11 ЦПК України вказано, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно ч.ч.5-6 ст.137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Проте, у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ч.5 ст.142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Проте, у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) дійшла висновку, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункти 107-109).
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Також, суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 49 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Наталія Михайленко проти України», від 30 травня 2013 року, заява 49069/11).
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 р. по справі №905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначено, що формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар. Останній може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги
Суд вважає, що чинне процесуальне законодавство не містить заборони щодо права суду на зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу за умови, що заявлений розмір таких витрат не відповідає принципу пропорційності, розумності та справедливості, а самі витрати не є фактичними та неминучими.
Тому, під час визначення розміру витрат на професійну правничої допомоги суд повинен встановити наступне:
- чи обґрунтувала особа понесення таких витрат належними та допустимими доказами;
- чи відповідає заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу принципам пропорційності, розумності, та справедливості;
- чи є такі витрати фактичними та неминучими?.
У заяві від 15.01.2026 року ОСОБА_2 зазначає про те, що він не погоджується із заявою про розподіл судових витрат, просить відмовити у повному обсязі. Просить під час ухвалення додаткового рішення врахувати його він та те, що він дитина війни. Вказує, що старша донька є особою з інвалідністю та потребує догляду, витрати на лікарські засоби. Син проходить службу в ЗСУ. 
Суд вважає, що заявлений розмір витрат не відповідає принципам пропорційності, розумності та справедливості з огляду на наступне.
Щодо витрат на надання консультації, то на думку суду такі витрати є виключною ініціативою представника, оскільки, відповідачка хоча і брала у судових засіданнях, проте власну позицію щодо справи – не висловлювала, а відзив на позовну заяву та інші процесуальні документи складалися безпосередньо адвокатом, будь-яких заяв або клопотань самостійно – не подавав. Будь-яких доводів на підтвердження того, що надання такої послуги як консультація не є невідворотною та неминучою – позивачем надано не було. Окрім того, у змісті позовної заяви та акті приймання передачі не розкрито з приводу якого саме питання (яких документів) надавалася така консультація. Тому, суд вважає, що підстави для відшкодування витрат за зазначену послугу – відсутні.
Щодо втрат, пов`язаних зі складанням та поданням заяви про ознайомлення з матеріалами справи, то постанова ВП ВС від 22.05.2024 у справі № 754/8750/19 містить висновок про те, що витрати на ознайомлення з апеляційними скаргами не можуть бути враховані під час розподілу судових витрат, оскільки фактично охоплюються змістом наданої послуги з підготовки відзивів на апеляційні скарги.
Тому, на думку суду, ознайомлення з матеріалами справи є одним із елементів процедури складання заяв по суті справи (позову, відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь на відзив), а тому, не підлягають окремій оцінці.
Щодо витрат, пов`язаних зі складанням та поданням відзиву, то суд звертає увагу на те, що сам відзив є незначним за змістом.
У додатках до відзиву відсутні будь-якій документи, отримані представником позивача самостійно (в тому числі шляхом подання адвокатських запитів). Зазначене дає суду підстави вважати, що адвокат не витратив значного проміжку часу для отримання таких додатків.
Суд звертає увагу на те, що зазначена категорія справ не характеризується підвищеним рівнем складності.
Визначаючи вартість такої послуги, як складання та подання відзиву, суд виходить з того, що спірні правовідносини чітко врегульовані чинним законодавством. Між нормами прави відсутні будь-які колізії, що свідчить про сталість та єдність законодавства у цій сфері.
При цьому, судова практика у цій сфері чітко сформована та не відрізняється між собою, що не вимагало від представника позивача витрат значного проміжку часу для її пошуку та/або узгодження правових позицій.
На думку суду, справа не становить значного суспільного інтересу, та впливає виключно на відносини, що виникли між позивачем та відповідачами.
Тому, враховуючи зазначене, суд доходить до висновку, що витрати за надання такої послуги, за умови їх відповідності критеріям розумності, справедливості та співмірності повинні становити 2 000,00 гривень.
Щодо складання заяви про відвід, то 22 жовтня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника ОСОБА_1 – адвоката Торган Лілії Миколаївни про відвід судді, у якій заявник просив задовольнити заяву про відвід судді Косіциної В.В. та передати цивільну справу до канцелярії Приморського районного суду м. Одеси для подальшого визначення головуючого у справі.
Ухвалою суду від 23 жовтня 2025 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 – адвоката Торган Лілії Миколаївни про відвід судді – відмолено. Заяву передано до канцелярії суду з метою визначення судді в порядку ст. 33 ЦПК України для розгляду даної заяви.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24.10.2025 року у складі головуючої – судді Домусчі Л.В. у задоволенні вказаної заяви – відмовлено.
Тому, із урахуванням того, що подання зазначеної заяви було виключної ініціативою представника відповідача, та оскільки судом двічі не встановлено підстав для її задоволення у зв`язку із необґрунтованістю, суд вважає, що такі витрат не підлягають відшкодуванню.
Щодо витрат, пов`язаних зі складанням та поданням клопотання про витребування доказів та клопотання про виклик свідків, а також складання адвокатського запиту, то дійсно, 17.11.2025 року адвокатом Торган Лілією Миколаївною було направлено адвокатський запит до КП «Регіональний офіс міжнародного співробітництва в Одеській області».
В подальшому, 19.11.2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшли клопотання про витребування доказів та 20.11.2025 року надійшли клопотання про виклик свідка.
Проте, ще 14 листопада 2025 року позивач – ОСОБА_2 подав до суду заяву про залишення позову без розгляду, у якій просив залишити позовну заяву без розгляду.
Зазначене свідчить про те, що наведені вище дії адвоката Торган Лілії Миколаївни були вчинені вже після подання заяви про залишення позову без розгляду.
При цьому, вказані клопотання не були розглянуті судом. У судовому засіданні представник відповідача – адвокат Торган Лілія Миколаївна не заперечувала проти залишення позову без розгляду та не наполягала на розгляді клопотань про виклик свідків та витребування доказів.
За таких обставин, суд вважає, що вчинення таких дій було виключеною ініціативою представника відповідача, а тому, такі витрати відшкодуванню – не підлягають.
Щодо витрат, пов`язаних із участю у судовому засіданні, то в орієнтованому розрахунку сум витрат на професійну правничу допомогу вказано, що представник відповідача вказує що брав участі у судових засіданнях два рази. При цьому, просить перше засідання, призначене на 13.10.2025 року зарахувати для компенсації витрат на професійну правничу допомогу, оскільки, сторони з`явилися, однак судове засідання не відбулося через оголошення повітряної тривоги.
В матеріалах справи на а.с.38 міститься довідка, яка підтверджує ту обставину, що судове засідання, призначене на 13 жовтня 2025 року не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючої – судді Косіциної В.В. на лікарняному.
Засідання по справі було призначено на 13 годину 50 хвилин. Проте, під час перевірки мережі Інтернет встановлено, що у вказаний період часу на території міста Одеси сигнал «Повітряна тривога» - не оголошували.
Тому, посилання на те, що у засідання по справі, призначене на 13.10.2025 року сторони з`явилися, проте, воно не відбулося через повітряну тривогу – не підтверджується матеріалами справи, а такі витрати не підтверджуються матеріалами справи. 
Також, представник відповідача – адвокат Торган Лілія Миколаївна брала участь в засіданні по справі, що відбулося 13.11.2025 року, що підтверджується протоколом.
Вказане засіданні було короткочасним (тривало близько 15-ти хвилин, що підтверджується протоколом судового засідання, а тому, беручи до уваги рівень складності справи та час, необхідний для підготовки до судового засідання, грошовою сумою, яка б відповідала критерію розумності та співмірності за надані послуги є 1 000,00 гривень.
Суд зауважує, що представник відповідача брала участь у засіданні по справі, що відбулося 04 грудня 2025 року. Проте, у орієнтованому розрахунку відсутні відомості про третє судове засідання, яке було б включено до розрахунку витрат на професійну правничу допомогу. У засіданні по справі, призначеному на 04 грудня 2025 року представниця відповідача не просила врахувати її участь у даному судовому засіданні під час розподілу судових витрат. При цьому, звертаючись до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, не надала суду уточнений розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, який би включав участь у засіданні по справі 04 грудня 2025 року.
У зв`язку з чим, суд вважає, що підстави для врахування участі представника відповідача у вказаному засіданні по справі під час розподілу судових витрат – відсутні.
Тому, враховуючи зазначене, суд доходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 гривень.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 141, 270, 280-282 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Торган Лілії Миколаївни про ухвалення додаткового рішення – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП – НОМЕР_2 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 (нуль) копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст додаткового рішення складено та підписано 30 січня 2026 року.

Суддя           Косіцина В.В.
30.01.26