ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
27 січня 2026 року справа №200/4577/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 3 вересня 2025 року у справі № 200/4577/25 (головуючий І інстанції Лазарєв В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якому просить: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області № 045550025389 про перерахунок пенсії від 13.05.2025 року в частині визначення стажу судді ОСОБА_1 у розмірі 21 рік 09 місяців та 25 днів та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру 50% від суддівської винагороди;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області зарахувати до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці, стаж роботи в галузі права, вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді тривалістю 2 роки 2 місяці 18 днів, половину строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, а саме 2 роки 5 місяців 15 днів;
- зобов`язати відповідача провести з 23.04.2024 року перерахунок призначеного щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням стажу у розмірі 25 років 10 місяців 10 днів та відсотку від грошового забезпечення 60 %;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести виплату заборгованості із щомісячного довічного грошового утримання, що утворилась з 23.04.2024 року, з урахуванням раніше сплачених сум.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 3 вересня 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до адміністративного суду із цим позовом. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 3 вересня 2025 року позов задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає право на обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 2 роки 5 місяців, періодів роботи на посадах помічника та старшого помічника прокурора - 4 роки 4 місяці 23 дні, стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 2 роки 2 місяці 18 днів;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до стажу роботи позивача на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 2 роки 5 місяців, періоди роботи на посадах помічника та старшого помічника прокурора - 4 роки 4 місяці 23 дні, стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, - 2 роки 2 місяці 18 днів та збільшити відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на 10%, а саме з 50% до 60%;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 60 відсотків від суддівської винагороди судді, з урахуванням раніше сплачених сум, починаючи з 23 квітня 2024 року;
- у задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову через порушення норм матеріального права.
Апелянт зазначив, що відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 позивач навчалася в Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого з 01.09.1994 по 30.06.1999. Запис зроблено на підставі диплома НОМЕР_2 . Відповідно до особистої заяви позивача від 04.06.2025 та матеріалів пенсійної справи вона надавала диплом НОМЕР_3 . Враховуючи вище викладене, відсутні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у її задоволені.
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, який листом повідомив, що зазначена справа зареєстрована через «ЄСІТС», тому в паперовому вигляді відсутня, електронну картку справи можна отримати, витребував справу з ЦБД КП «Діловодство спеціалізованого суду».
За ч.ч. 1, 4 ст. 18 КАС України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
За пп. 15 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі (пп. 15.1); розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі (пп. 15.3).
Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).
Процесуальні та інші документи і докази в паперовій формі зберігаються в додатку до справи в суді першої інстанції та у разі необхідності можуть бути оглянуті учасниками справи чи судом першої інстанції або витребувані судом апеляційної чи касаційної інстанції після надходження до них відповідної апеляційної чи касаційної скарги (ч. 10 ст. 18 КАС України).
За пп. 5.2 п.5 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, електронна копія паперового документа - документ в електронній формі, що містить візуальне подання паперового документа, отримане шляхом сканування (фотографування) паперового документа. Відповідність оригіналу та правовий статус електронної копії паперового документа засвідчуються кваліфікованим електронним підписом особи, що створила таку копію.
Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. 
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, відзиву, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Позивач перебуває на обліку в УПФ та отримує довічне грошове утримання судді у відставці. 
Згідно з рішенням Вищої ради правосуддя № 1175/0/15-24 від 18 квітня 2024 року позивача звільнено з посади судді Волноваського районного суду Донецької області у зв`язку із поданням заяви про відставку; загальний стаж роботи судді, який дає їй право на звільнення у відставку, становить 25 років 10 місяців 10 днів.
Згідно з довідкою про розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, виданою ОСОБА_1 , до зазначеного стажу враховано:
- навчання за денною формою у Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого (половина строку навчання) – 02 роки 05 місячці 00 днів;
- помічник прокурора Ленінського району м. Донецька – 03 роки 10 місяців 17 днів;
- старший помічник прокурора Ленінського району м. Донецька – 00 років 06 місяців 08 днів;
- консультант Донецької обласної колегії адвокатів – 02 роки 02 місяці 19 днів;
- суддя Волноваського районного суду Донецької області (з 22.08.2022 відряджена до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська) – 16 років 10 місяців 05 днів.
Всього тривалість стажу становить: 25 років 10 місяці 19 днів.
04 червня 2024 року позивач через звернулася із заявою про призначення довічного грошового утримання судді у відставці.
Рішенням від № 045550025389 від 13.06.2024 року позивачу з 24.04.2024 року призначено довічне грошове утримання відповідно до Закону України “Про судоустрій і статус суддів”.
Згідно вказаного рішення страховий стаж - 21 років 08 місяців 25 днів; в тому числі: судді – 16 років 10 місяців 05 днів.
Згідно довідки РС-право, періоди навчання позивача у Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого та роботи в юридичній консультації Ленінського района м.Донецька зараховано до страхового стажу позивача, не зараховано до стажу роботи на посаді судді.
Апеляційний суд надає правову оцінку спірним правовідносинам та враховує наступне.
За п. 14 частини 1 статті 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення, у тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення суддів у відставці визначено Законом України “Про судоустрій і статус суддів”, яким запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного утримання суддів.
Згідно з преамбулою Закону України “Про судоустрій і статус суддів” від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ (далі - Закон № 1402-VІІІ), який діяв під час виникнення спірних правовідносин та діє станом на час розгляду даної справи, цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.
За ч.ч.. 1-3 ст. 142 Закону № 1402-VІІІ судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого ч. 1 цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого ч. 1 цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці у розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Відповідно до ч. 1 ст. 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
За абзацом 4 п. 34 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1402-VIII передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Вказані норми кореспондують зі ст. 22 Конституції України, відповідно до якої при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Позивача призначено на посаду судді Волноваського районного суду Донецької області строком на п`ять років Указом Президента України від 2 червня 2007 року № 485/2007 (https://www.president.gov.ua/documents/4852007-5946).
На день призначення ОСОБА_1 на посаду судді питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося ч. 4 ст. 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ “Про статус суддів” (далі - Закон № 2862-ХІІ) та постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 “Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів”.
За ч. 4 ст. 43 Закону № 2862-ХІІ до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Із копії трудової книжки вбачається, що після здобуття повної вищої освіти до призначення на посаду судді ОСОБА_1 працювала на таких посадах: помічник прокурора Ленінського району міста Донецька (з 22 березня 2000 року по 8 лютого 2004 року); старший помічник прокурора Ленінського району міста Донецька (з 9 лютого 2004 року по 16 серпня 2004 року).
За статтею 56 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ “Про прокуратуру” (далі - Закон № 1789-ХІІ) під поняттям “прокурор” слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.
З огляду на зазначену норму Закону № 1789-ХІІ та абзац другий частини четвертої статті 43 Закону № 2862-ХІІ до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж роботи ОСОБА_1 на посадах помічника та старшого помічника прокурора, що становить 4 роки 4 місяці 23 дні.
За абзацом 2 п. 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 “Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів” установлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах, вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.
Відповідно до абзацу другого статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/1995 “Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів” до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховуються, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
З копій диплома (серія НОМЕР_3 ) та доданих до заяви про відставку документів вбачається, що з 1 вересня 1994 року до 30 червня 1999 року ОСОБА_1 навчалася за денною формою в Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого, отримала повну вищу освіту за спеціальністю “Правознавство” та здобула кваліфікацію юриста.
Отже, до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню половина строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, що становить 2 роки 5 місяців.
Такі висновки узгоджуються із позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 8 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4458/17, від 5 грудня 2019 року у справі № 592/2737/17, від 31 березня 2021 року у справі № 235/7316/16-а, від 13 лютого 2020 року у справі № 592/5433/17, від 12 травня 2020 року у справі № 303/1504/17-а, від 30 березня 2023 року у справі № 280/2167/21.
За частиною 2 ст. 137 Закону № 1402-VІІІ (у редакції, чинній з 5 серпня 2018 року) встановлено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Системний аналіз вказаної норми в її взаємозв`язку з абз. 4 п. 34 розділу XII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 1402-VIII дає підстави для висновку, що з набранням чинності Законом України “Про внесення змін до Закону України “Про судоустрій і статус суддів” у зв`язку з прийняттям Закону України “Про Вищий антикорупційний суд””, яким внесено зміни до ст. 137 Закону № 1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Саме такий правовий висновок викладено у рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18.
У цій постанові Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду та зазначила, що частину 2 ст. 137 Закону № 1402-VІІІ (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду. 
За ч. 1 ст. 7 Закону України “Про статус суддів” від 15 грудня 1992 року № 2862-XII, яка була чинною станом на час призначення позивача на посаду судді, суддею міг бути громадянин України, який має стаж роботи у галузі права не менш як три роки.
ОСОБА_1 з 30 березня 2005 року до 18 червня 2007 року була членом колегії адвокатів, працювала адвокатом у юридичній консультації Ленінського району міста Донецька. Стаж роботи на цій посаді підлягає зарахуванню як стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді. Отже, стаж роботи в галузі права судді ОСОБА_1 становить 2 роки 2 місяці 18 днів.
Зазначене відображено у рішенні Вищої ради правосуддя № 1175/0/15-24 від 18 квітня 2024 року, яким позивача вирішено звільнити позивача з посади судді у зв`язку із поданням заяви про відставку, в якому також зазначено, що станом на дату ухвалення даного рішення загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає право на відставку, становить 25 років 10 місяців 10 днів.
За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 55 Закону України “Про Вищу раду правосуддя” від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII питання про звільнення судді з підстав, визначених п.п. 1 та 4 ч. 6 ст. 126 Конституції України, розглядається на засіданні Вищої ради правосуддя. За результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених п.п. 1, 4 ч. 6 ст. 126 Конституції України, Вища рада правосуддя ухвалює вмотивоване рішення.
Суд вважає за необхідне зазначити, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.
Аналогічна правова позиція покладена в основу рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 22 листопада 2018 року, залишеного без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18, та підтримана в подальшому Верховним Судом у постановах від 30 січня 2020 року у справі № 592/3694/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 620/1944/20, від 24 жовтня 2024 року у справі № 420/10628/21, від 29 жовтня 2024 року у справі № 420/22024/23.
За частиною 1 ст. 57 Закону України “Про Вищу раду правосуддя” рішення Вищої ради правосуддя про звільнення судді з посади з підстав, визначених п.п. 1, 2 та 4 ч. 6 ст. 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване з підстав, визначених законом.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження скасування рішення Вищої ради правосуддя № 1175/0/15-24 від 18 квітня 2024 року, яким позивача вирішено звільнити позивача з посади судді у зв`язку із поданням заяви про відставку.
Відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Таким чином, при визначенні відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання відповідач мав встановити розмір 60 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (20 років – 50 відсотків, 5 років – 10 відсотків), але протиправно встановив розмір щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Враховуючи, що позивач має повних 25 роки стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці, що підтверджується як вищезазначеним рішенням Вищої ради правосуддя, так і розрахунком стажу судді позивача, здійсненим Бабушкінським районним судом Дніпропетровської області, суд вважає за необхідне зазначити, що довічне утримання судді у відставці має бути розраховано з 60 % сум суддівської винагороди судді (50% + 5х2%).
Разом з цим, суд наголошує, що у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: “протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків” і, на противагу йому, принцип “формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення”.
Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.
Зважаючи на обставини справи, суд вважає, що спірне рішення про відмову у перерахунку пенсії за віком не впливає на розмір пенсії позивача.
В даному випадку Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області допустило бездіяльність щодо незарахування до стажу роботи на посаді судді спірних періодів з моменту призначення довічного грошового утримання.
Отже, скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про перерахунок пенсі ї№ 045550025389 від 13.05.2025 року (вид перерахунку: індексація заробітку) не створює для позивача жодних наслідків та не призведе до відновлення порушеного права позивача.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про:
- визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає право на обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 2 роки 5 місяців, періодів роботи на посадах помічника та старшого помічника прокурора - 4 роки 4 місяці 23 дні, стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 2 роки 2 місяці 18 днів;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до стажу роботи позивача на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 2 роки 5 місяців, періоди роботи на посадах помічника та старшого помічника прокурора - 4 роки 4 місяці 23 дні, стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, - 2 роки 2 місяці 18 днів та збільшити відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на 10%, а саме з 50% до 60%;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 60 відсотків від суддівської винагороди судді, з урахуванням раніше сплачених сум, починаючи з 23 квітня 2024 року.
Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 3 вересня 2025 року у справі № 200/4577/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.
Повний текст постанови складений 27 січня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: А.А. Блохін

Е.Г. Казначеєв