ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року	Львів	Справа № 380/3490/25 пров. № А/857/40115/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді Курильця А.Р., 
суддів Кузьмича С. М., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року в справі № 380/3490/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції – Братичак У.В.,
час ухвалення рішення – 08 вересня 2025 року,
місце ухвалення рішення – м.Львів,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про виплату пенсії на підставі статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня призначення пенсії, а саме з 25.07.2022.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській щодо обчислення та виплати пенсії ОСОБА_1 з 25.07.2022 в розмірі меншому, від мінімально встановленого статтею 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести з 25.07.2022 перерахунок і виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008 № 345-VI, з врахуванням раніше виплачених сум, зарахувавши при цьому до його пільгового (спеціального) стажу за списком №1 періоди навчання у вищих/середніх навчальних закладах та проходження військової служби в частині, яка не перепліталася з періодами його роботи: з 01.09.1987 по 30.06.1990; з 01.09.1990 по 10.09.1990; з 14.08.1991 по 03.01.1992; з 16.01.1991 по 13.08.1991.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні адміністративного позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивач не звертався із заявою про виплату пенсії з урахуванням положень Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». Вважає скаржник, що позовні вимоги про проведення перерахунку з 25.07.2022 року задоволенню не підлягає, в зв`язку з строковим обмеження звернення до суду.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини 4 статті 304 КАС України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 березня 2024 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2024 року у справі №380/2643/24, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області з урахуванням правової оцінки, наданої судом, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення пенсії за віком відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення за її призначенням, а саме з 25.07.2022, зарахувавши до його стажу періоди з 11.09.1990 по 15.01.1990, з 17.01.1992 по 24.10.1996, з 31.10.1996 по 07.08.2000, з 22.11.2000 по 30.11.2001, з 20.09.2010 по 13.11.2011, з 22.11.2011 по 12.06.2015, з 15.06.2015 по 31.08.2015.
Водночас ухвалою Львівського окружного адміністративного суду 20 вересня 2024 року у справі №380/2643/24 заяву представника ОСОБА_1 від 17.09.2024 про виправлення описки у судовому рішенні задоволено. Виправлено допущену в абзаці 3 описової частини, в абзаці 6 сторінки 5, в абзаці 1 сторінки 7 рішення та в абзаці 4 резолютивної частини рішення описку, зазначивши період, протягом якого працював позивач «з 11.09.1990 по 15.01.1991», замість «з 11.09.1990 по 15.01.1990». Ухвала набрала законної сили з моменту її підписання.
На виконання вказаного судового рішення Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначило позивачу пенсію за віком відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення за її призначенням, а саме з 25.07.2022, зарахувавши до пільгового (спеціального) стажу роботи за списком №1 періоди роботи позивача:
- з 11.09.1990 по 15.01.1991 – 0 років 4 місяці 9 днів;
- з 17.01.1992 по 24.10.1996 – 4 роки 9 місяців 8 днів;
- з 31.10.1996 по 07.08.2000 – 3 роки 9 місяців 7 днів;
- з 22.11.2000 по 30.11.2001 – 1 рік 0 місяців 9 днів;
- з 20.09.2010 по 13.11.2011 – 1 рік 1 місяць 24 дні;
- з 22.11.2011 по 12.06.2015 – 3 роки 6 місяців 21 день;
- з 15.06.2015 по 31.08.2015 – 0 років 2 місяці 17 днів.
В загальному 14 років 10 місяців 1 день.
Водночас, відповідно до наданих пенсійним органом розрахунків стажу для визначення права на призначення пенсії, до пільгового (спеціального) стажу роботи за списком №1 відповідачем не зараховано періоди навчання ОСОБА_1 у вищих/середніх навчальних закладах та військової служби в частині, які не перепліталися з періодами роботи, зокрема:
1) періоди навчання:
- з 01.09.1987 по 30.06.1990 – 2 роки 10 місяців 0 днів;
- з 01.09.1990 по 10.09.1990 – 0 років 0 місяців 10 днів;
- з 14.08.1991 по 03.01.1992 – 0 років 4 місяці 20 днів;
2) період військової служби:
- з 16.01.1991 по 13.08.1991 – 0 років 6 місяців 28 днів.
В загальному 3 роки 9 місяців 28 днів.
20.09.2024 позивач звернувся через вебпортал Пенсійного фонду України зі заявою, у якій просив обчислити пенсію з дня її призначення в розмірі 80% від заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також провести її індексацію.
Однак, листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 04.10.2024 повідомлено, що рішення про призначення пенсії прийнято на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду 20 вересня 2024 року у справі №380/2643/24, а індексація пенсії проводиться належним чином.
Також листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 07.11.2024 у відповідь на адвокатський запит представника позивача від 04.11.2024, повідомлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду 20 вересня 2024 року у справі №380/2643/24 не покладено зобов`язання про зарахування періодів роботи до стажу, що дає право на розрахунок пенсійної виплати згідно зі ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Частина друга статті 19 Конституції України зобов`язує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Порядок нарахування та виплати пенсії регламентовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 N 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 1 Закону України від 02.09.2008 № 345-VI "Про підвищення престижності шахтарської праці" (далі - Закон № 345-VI) дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві та уранові руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та членів їх сімей.
У постановах від 06.03.2019 у справі № 345/4570/16-а та від 11.07.2019 у справі № 345/3954/16-а Верховний Суд дійшов правового висновку, що статтю 1 Закону № 345-VI необхідно розглядати у нерозривному зв`язку зі Списком № 1 виробництв, цехів, професій та посад на підземних роботах, на роботах із шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота у яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах.
Згідно зі статтею 8 Закону № 345-VI мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
Аналогічні гарантії закріплені у статті 28 Закону N 1058-IV, яка визначає розмір пенсії за віком.
Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що мінімальний розмір пенсії обрахований з розрахунку 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, є додатковою гарантією для шахтарів, які працювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків за Списком № 1, яка встановлена на випадок, коли після розрахунку у встановленому законом порядку розміру відповідної пенсії за віком така пенсія буде менша ніж три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.
Виходячи з положень наведеної норми, до кола працівників, на яких поширюється дія Закону № 345-VI та встановлені пільги, належать тільки працівники, зазначені у Списку N 1, які були зайняті на підземних роботах повний робочий день.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18.04.2019 у справі № 392/17/17.
Колегія суддів зауважує, що статтею 8 Закону № 345-VI передбачено не окремий вид пенсії, а додаткову соціальну гарантію. При цьому розмір пенсії обчислюється відповідно до Закону № 1058-IV і під час такого обчислення враховуються відповідні доплати і підвищення, передбачені цим Законом.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 345/763/17.
Як встановлено судом, на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 березня 2024 року у справі №380/2643/24 до пільгового (спеціального) стажу роботи за списком №1 відповідач зарахував лише періоди роботи позивача, зазначені у резолютивній частині вищевказаного судового рішення, зокрема з 11.09.1990 по 15.01.1990, з 17.01.1992 по 24.10.1996, з 31.10.1996 по 07.08.2000, з 22.11.2000 по 30.11.2001, з 20.09.2010 по 13.11.2011, з 22.11.2011 по 12.06.2015, з 15.06.2015 по 31.08.2015. В загальному 14 років 10 місяців 1 день.
Водночас відповідно до наданих пенсійним органом розрахунків стажу для визначення права на призначення пенсії, до пільгового (спеціального) стажу роботи за списком №1 відповідачем не зараховано періоди навчання ОСОБА_1 у вищих/середніх навчальних закладах та військової служби в частині, які не перепліталися з періодами його роботи, зокрема: 1) періоди навчання: з 01.09.1987 по 30.06.1990 – 2 роки 10 місяців 0 днів; з 01.09.1990 по 10.09.1990 – 0 років 0 місяців 10 днів; з 14.08.1991 по 03.01.1992 – 0 років 4 місяці 20 днів; 2) період військової служби: з 16.01.1991 по 13.08.1991 – 0 років 6 місяців 28 днів.
В загальному 3 роки 9 місяців 28 днів.
Водночас у справі №380/2643/24 Львівський окружний адміністративний суд дійшов висновків про те, що періоди навчання позивача за фахом, а також його військової служби, також повинні враховуватися до пільгового (спеціального) стажу роботи за списком №1.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2024 року зазначене рішення залишено без змін.
Таким чином, суд попередньої інстанції дійшов правильного висновку, що в загальному пільговий (спеціальний) стаж роботи ОСОБА_1 за списком №1 становить більше 15 років.
Отже позивач набув необхідного стажу на підземних роботах, що дає право на призначення пенсії у розмірі, передбаченому статтею 8 Закону № 345-VI.
Колегія апеляційного суду зауважує, що відповідач не висловлює жодних заперечень щодо такого висновку місцевого суду.
Судова колегія відхиляє доводи про те, що позивач не звертався із заявою про виплату пенсії з урахуванням положень Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та відповідач не відмовляв у такому, оскільки матеріалами справи стверджується, що 20.09.2024 позивач звернувся через вебпортал Пенсійного фонду України зі заявою, у якій просив обчислити пенсію з дня її призначення в розмірі 80% від заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також провести її індексацію.
Однак, листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 04.10.2024 повідомлено, що рішення про призначення пенсії прийнято на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду 20 вересня 2024 року у справі №380/2643/24, а індексація пенсії проводиться належним чином.
Також листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 07.11.2024 у відповідь на адвокатський запит представника позивача від 04.11.2024, повідомлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду 20 вересня 2024 року у справі №380/2643/24 не покладено зобов`язання про зарахування періодів роботи до стажу, що дає право на розрахунок пенсійної виплати згідно зі ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».
Щодо дати проведеного перерахунку та задоволення позовних вимог колегія суддів наголошує про наступне.
Як встановлено судом у справі №380/2643/24, позивач за допомогою уповноваженого пенсійного органу Республіки Польща 25.07.2022 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за призначенням йому пенсії за віком.
На адресу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області було надіслано адвокатський запит від 11.12.2023 року з проханням, зокрема серед іншого, вислати рішення, прийняте на виконання заяви від 25.07.2022 про призначення пенсії ОСОБА_1 . 
Разом з тим, позивачем на електронну адресу Пенсійного фонду України направлено скаргу від 11.12.2023 на бездільність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо результатів розгляду його заяви від 25.07.2022, зокрема надати прийняте рішення та вжити заходів щодо притягнення винних осіб до відповідальності.
Листом відповідача від 18.12.12023 адвоката позивача, в тому числі, повідомлено, що рішенням від 08.12.2023 №1432/03.3210 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 .
Так, на виконання судового рішення у справі №380/2643/24, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначило позивачу пенсію за віком відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення за її призначенням, а саме з 25.07.2022.
Разом з тим, після призначення пенсії, представник позивача та сам позивач зверталися із заявами про приведення пенсійної виплати у відповідність зі ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».
Суд апеляційної інстанції вважає, що право позивача на отримання належних йому пенсійних виплат в цьому випадку не може ставитися в залежність від встановлення в судовому порядку всіх обставин, які мають значення для вирішення питання при призначенні пенсії і підлягає поновленню з моменту його виникнення.
Такий підхід до правозастосування підтриманий Верховним Судом в постановах від 24 грудня 2019 року в справі № 209/2050/17 (2-а/209/61/17) та від 28 серпня 2020 року в справі № 423/2198/16-а.
Більше того, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Позивач об`єктивно не міг звернутися до суду з цим позовом в межах шестимісячного строку після 25.07.2022, оскільки підстави подання позовної заяви виникли лише після виконання рішення окружного суду від 29 березня 2024 року в справі № 380/2643/24, та лише з цього моменту позивач міг дізнатися про порушення своїх прав.
Основний Закон містить імперативну норму, згідно з якою громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень, зокрема, за ознаками місця проживання або іншими ознаками (стаття 24).
Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Відповідно до статті 23 Хартії з метою забезпечення ефективного здійснення права осіб похилого віку на соціальний захист Сторони зобов`язуються, самостійно або у співробітництві з громадськими чи приватними організаціями, вживати відповідних заходів або заохочувати відповідні заходи, зокрема, для: надання особам похилого віку можливості якомога довше залишатися повноцінними членами суспільства, шляхом забезпечення достатніх ресурсів, які дозволяли б їм жити на задовільному рівні i брати активну участь у суспільному, соціальному i культурному житті.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.
У пункті 1 частини першої Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, на підставі якого відбулася ратифікація Конвенція зазначено, що: "Україна повністю визнає на своїй території … щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції (ЄКПЛ)".
Стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV передбачає застосування національними судами Конвенції та практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) як джерела права.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Право на пенсію в Україні підпадає під сферу дії статті 1 Першого протоколу Конвенції, оскільки за чинним законодавством України особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках системи пенсійного забезпечення в Україні та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити в отриманні пенсії доти, доки право на пенсію передбачено чинним законодавством України.
Юридична природа соціальних виплат, в тому числі пенсій, розглядається не лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту "законних очікувань" (reasonable expectations) та принцип правової визначеності (legal certainty), що є невід`ємними елементами принципу правової держави та верховенства права.
В справі "Суханов та Ільченко проти України" (Заява № 68385/10 та № 71378/10) - якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинний Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (пункт 35).
Коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, вона має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв і якщо людина очевидно підходить під ці критерії - це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.
Отже, є підстави стверджувати про наявність "законних сподівань" у особи при призначенні пенсії, оскільки останні підпадають під дію статті 1 Першого протоколу, при умові наявного "чіткого і недвозначного" закону, який гарантує право на "вчасне" призначення пенсій.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року в справі № 380/3490/25 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 21 січня 2026 року.