Справа № 308/11143/25

Р І Ш Е Н Н Я 
 І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 січня 2026 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді – Бенца К.К.,
при секретарі судового засідання – Майор Ю.В.,
за участі:
представника позивача – Меренич М.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород за правилами загального позовного провадження матеріали цивільної справи за позовом  ОСОБА_1 подану в особі представника позивача – ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання іпотеки припиненою, припинення обтяження майна, виключення записів про реєстрацію іпотеки домоволодіння,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач  ОСОБА_1 в особі представника позивача – ОСОБА_2 звернувся через систему «Електронний суд» до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання іпотеки припиненою, припинення обтяження майна, виключення записів про реєстрацію іпотеки домоволодіння.
Мотивуючи свої позовні вимоги, представник позивача вказує на те, що між сторонами, ОСОБА_1 та ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» було укладено Договір іпотеки №72/4/07/S-1 від 20.03.2007 із змінами від 10.06.2010, де на даний час правонаступником останнього є відповідач ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк». 
Зазначає, що вказаним договором іпотеки забезпечено виконання зобов`язань за кредитним договором №72/4/07 від 20.03.2007.
Представник вказує, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 25.01.2016 відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» про стягнення з Позивача заборгованості за кредитним договором. Зокрема, судовим рішенням встановлено, що Позивачем в повному обсязі погашено наявну в нього заборгованість за кредитним договором №72/4/07 від 20.03.2007. 
Зазначає, що як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.08.2025, іпотека, реєстраційний номер 4664004 та заборона на нерухоме майно №4663866 від 20.03.2007 зареєстрована приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Форкош М.М., об`єкт обтяження: домоволодіння по АДРЕСА_1 не припинені.
Вказує, що постановою правління НБУ № 188 від 19.03.2015 прийнято рішення «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою Фонду на ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків - ОСОБА_6 строком на 1 рік з 20.03.2015 року по 19.03.2016 року включно.
Згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03 вересня 2020 року №1627 «Про деякі питання здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повноваження під час здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» до моменту внесення запису про державну реєстрацію припинення «ВіЕйБі Банк» до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вирішено здійснювати Фондом безпосередньо. 
Вказує, що листом від 09.06.2025 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повідомив про повне виконання зобов`язань за кредитним договором №72/4/07 від 20.03.2007 та відсутність фінансових претензій до Позивача.
Представник позивача наголошує на тому, що оскільки кредитний договір №72/4/07 від 20.03.2007, який був підставою для обтяження будинку Позивача, виконано та кошти сплачено в повному обсязі, обтяження досі не знято, його наявність створює перешкоди у здійсненні Позивачем його права власності, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.
Вважає, що порушені права Позивача як власника підлягають судовому захисту шляхом зняття обтяження у вигляді заборони відчуження домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , з виключенням відповідних записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек.
З посиланням на викладене представник позивача просить суд : визнати іпотеку за іпотечним договором №72/4/07/S-1 від 20.03.2007, із змінами від 10.06.2010, укладеним між Відкритим акціонерним товариством Всеукраїнський Акціонерний Банк (ПАТ «ВіЕйБі Банк», код ЄДРПОУ : 19017842) та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 іпн: НОМЕР_1 , посвідченим приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Форкош М.М. такою, що припинена; Припинити обтяження майна та виключити з Державного реєстру іпотек запис №4664004 від 10 червня 2010 року про реєстрацію іпотеки домоволодіння по АДРЕСА_1 , вчиненого приватним нотаріусом Форкош М.М. на підставі повідомлення про реєстрацію змін від 10.06.2010 та з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна заборону на нерухоме майно №4663866 від 20.03.2007, а саме домоволодіння по АДРЕСА_1 , накладену приватним нотаріусом Форкош М.М. на підставі договору іпотеки №1018 від 20.03.2007.
12.09.2025 року від представника відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшов відзив на позовну заяву.
Вказує, що враховуючи положення ч. 3 ст. 53 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Затвердження ліквідаційного балансу ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК», ліквідаційна процедура банку завершена.
Представник зазначає, що відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03.09.2020 року № 1627 з 07.09.2020 року відкликано повноваження ліквідатора ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» (далі – ПАТ «ВіЕйБі БАНК»), делеговані Луньо Іллі Вікторовичу рішенням виконавчої дирекції Фонду від 22.06.2020 року № 1175 «Про деякі питання здійснення ліквідації ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК».
Відповідно до зазначеного рішення управління майном (активами) ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК» та задоволення вимог його кредиторів здійснюється Фондом безпосередньо на час існування обставин, що унеможливлюють здійснення продажу майна (активів) банку та задоволення вимог кредиторів.
Всі активи ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК» реалізовані в процедурі ліквідації неплатоспроможного банку відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», отже, права грошової вимоги та отримання заборгованості за проданими активами перейшли до нових кредиторів. 
Під час здійснення ліквідаційної процедури, Фондом та Уповноваженою особою на ліквідацію в ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК» було вжито всіх заходів, передбачених п. 9 ч 1 ст. 48, ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», щодо відчуження активів неплатоспроможного банку.
На виконання приписів статті 521 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК» здав, а архів Національного банку України прийняв на зберігання всі наявні документи Банку за період його діяльності, а також довідковий апарат до них. Про приймання-передавання документів на зберігання до архіву Національного банку України складено відповідні акти. Відтак, повідомляє, що у Фонді відсутні всі первинні документи ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК», зокрема, щодо кредитного портфелю Банку.
Вказує, що відповідно до наявних у володінні та розпорядженні Фонду даних, зобов`язання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за кредитним договором № 72/4/07 від 20.03.2007 перед ПАТ «ВВІЕЙБІ БАНК» були виконані в повному обсязі в період з грудня 2015 року. Крім того, за даними Єдиної операційно-інформаційної системи ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК» забезпечення за даним кредитним договором, а саме за договором іпотеки № 72/4/07/S-1 від 20.03.2007 було списано з поза балансу банку 19.09.2016.
Також вказано на те, що спір у справі № 308/11143/25 виник у зв`язку наявністю запису про обтяження предмету іпотеки, який виступав забезпеченням за виконання зобов`язань за кредитним договором, який укладено між ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК» та ОСОБА_1 . Відповідно до правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду 11.09.2019 у справі № 910/7122/17 , пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача . З огляду на викладене, правові висновки Великої Палати Верховного Суду наявні правові підстави для відмови в задоволенні позовних вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
З посиланням на викладене просить суд врахувати викладене вище при розгляді справи № 308/11143/25 та відмовити в задоволенні позовних вимог в частині до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
12.09.2025 року від представника відповідача ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" надійшов відзив на позовну заяву.
Вказує, що враховуючи положення ч. 3 ст. 53 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Затвердження ліквідаційного балансу ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК», ліквідаційна процедура банку завершена.
Представник зазначає, що відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03.09.2020 року № 1627 з 07.09.2020 року відкликано повноваження ліквідатора ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» (далі – ПАТ «ВіЕйБі БАНК»), делеговані Луньо Іллі Вікторовичу рішенням виконавчої дирекції Фонду від 22.06.2020 року № 1175 «Про деякі питання здійснення ліквідації ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК».
Відповідно до зазначеного рішення управління майном (активами) ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК» та задоволення вимог його кредиторів здійснюється Фондом безпосередньо на час існування обставин, що унеможливлюють здійснення продажу майна (активів) банку та задоволення вимог кредиторів.
Всі активи ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК» реалізовані в процедурі ліквідації неплатоспроможного банку відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», отже, права грошової вимоги та отримання заборгованості за проданими активами перейшли до нових кредиторів. 
Під час здійснення ліквідаційної процедури, Фондом та Уповноваженою особою на ліквідацію в ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК» було вжито всіх заходів, передбачених п. 9 ч 1 ст. 48, ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», щодо відчуження активів неплатоспроможного банку.
На виконання приписів статті 521 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК» здав, а архів Національного банку України прийняв на зберігання всі наявні документи Банку за період його діяльності, а також довідковий апарат до них. Про приймання-передавання документів на зберігання до архіву Національного банку України складено відповідні акти. Відтак, повідомляє, що у Фонді відсутні всі первинні документи ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК», зокрема, щодо кредитного портфелю Банку.
Вказує, що відповідно до наявних у володінні та розпорядженні Фонду даних, зобов`язання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за кредитним договором № 72/4/07 від 20.03.2007 перед ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК» були виконані в повному обсязі в період з грудня 2015 року. Крім того, за даними Єдиної операційно-інформаційної системи ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК» забезпечення за даним кредитним договором, а саме за договором іпотеки № 72/4/07/S-1 від 20.03.2007 було списано з поза балансу банку 19.09.2016.
З посиланням на викладене просить суд врахувати викладене вище при розгляді справи № 308/11143/25 та ухвалити законне та обґрунтоване рішення в даній справі.
Виклад позицій сторін по справі:
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві. Надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просила суд задовольнити позовну заяву.
Представник відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в призначене судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надіслав до суду відзив на позовну заяву.
Представник відповідача ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" в призначене судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надіслав до суду відзив на позовну заяву.
Заяви, клопотання.
08.09.2025 року представник позивача подала заяву про проведення підготовчого судового засідання без їх участі.
12.09.2025 року від представника відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшов відзив на позовну заяву.
12.09.2025 року від представника відповідача ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" надійшов відзив на позовну заяву.
В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:
08.08.2025 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.
08.09.2025 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.
Заслухавши вступне слово представника позивача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з влас-ної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Фактичні обставини справи встановлені судом:
Судом встановлено, що 20.03.2007 року між Відкритим акціонерним товариством Всеукраїнський Акціонерний Банк та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки №72/4/07S-1, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Форкош М.М. за №1018.
Згідно п.1.1.3 договору іпотеки №72/4/07S-1 від 20.03.2007 року вбачається, що на забезпечення виконання зобов`язань, Іпотекодавець передає в іпотеку, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку нерухоме майно – домоволодіння за номером АДРЕСА_1 .
Судом встановлено, що 10.06.2010 року між Відкритим акціонерним товариством Всеукраїнський Акціонерний Банк та ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін №1 до договору іпотеки №72/4/07S-1, укладеного 20 березня 2007 року між Публічним акціонерним товариством Всеукраїнський Акціонерний Банк та ОСОБА_1 посвідчений Форкош М.М., приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №1018, за умовами якого було внесено зміни до договору іпотеки в частині щодо визначення зобов`язань забезпеченого іпотекою, в зв`язку з чим викладено п.1.1. статті 1 "Предмет Договору" договору іпотеки в новій редакції.
Судом встановлено, що згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25.01.2016 року у справі №308/10001/15-ц, яке набрало законної сили 05.02.2016 року вбачається, що у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк » в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної М.А. до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено. 
Судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 438037930 від 04.08.2025 року вбачається, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 . Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину, ВВЕ 762240, 30.06.2004, Ужгородська районна державна нотаріальна контрора, зареєстровано за №2-1354 від 30.06.2004 р.
На дане домоволодіння накладено обтяження: Реєстраційний номер обтяження: 4664004, Тип обтяження: іпотека; Зареєстровано: 10.06.2010 15:07:19 реєстратором: Приватний нотаріус Форкош М.М.; Підстава обтяження: повідомлення про реєстрацію змін, 51, 10.06.2010, ПАТ ВіЕйБі Банк; Об`єкт обтяження: домоволодіння, РПВН: 6341390 адреса: АДРЕСА_1 .
Судом встановлено, що згідно відповіді Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.06.2025 року №49-036-5337/27, вбачається, що у фонді відсутні первинні документи ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК». Вказано, що відповідно до наявних у володінні та розпорядженні фонду даних, зобов`язання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за кредитним договором №72/4/07 від 20.03.2007 перед ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК» були виконані в повному обсязі 05.08.2016 та фінансові претензії стосовно цього кредитного договору, а також договорів застави (іпотеки), що забезпечували виконання зобов`язань за цим кредитним договором відсутні. Повідомлено, що для вирішення питання проведення державної реєстрації зняття заборони відчуження нерухомого майна та припинення обтяження нерухомого майна іпотекою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, рекомендовано звернутися до будь-якої державної нотаріальної контори або приватного нотаріуса України.
Судом встановлено, що згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вбачається, що ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК» перебуває у стані припинення, 31.03.2015, 10741780102000778, внесення рішення державного органу про припинення юридичної особи в результаті її ліквідації.
Нормативно-правове регулювання:
Так, частиною 4 статті 263 ЦПК України унормовано, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з висновків Верховного суду що викладені у постанові від 23 липня 2025 року по справі № 210/1532/23, (провадження № 61-16036св24).
Так, розглядаючи аналогічну справу Верховний суд виснував, за змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до статей 3, 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.
Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України).
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).
Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України).
Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»).
Записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання в повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами в реалізації власником права розпорядження відповідним майном.
Системний аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави зробити висновок, що після сплати боржником перед банком боргу у повному обсязі, кредитний договір припиняється у зв`язку з виконанням боржником зобов`язання за кредитним договором, а отже, і припиняється дія всіх забезпечувальних договорів.
Схожі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 127/26402/20 (провадження № 61-12159св21), постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц (провадження № 14-88цс19).
Якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону) (частина перша статті 8 ЦК України).
У постанові Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі № 295/7291/20 (провадження № 61-11106св21) зроблено такий висновок: «у справі, що переглядається: ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання іпотеки припиненою, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку. В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що зобов`язання за кредитним договором припинилося у зв`язку з припиненням без правонаступників юридичної особи - позикодавця, а тому є припиненою й іпотека. Вважала нотаріуса належним відповідачем за такими вимогами, оскільки лише нотаріус має повноваження зняти заборону на відчуження іпотечного майна; суди не звернули увагу, що зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи як у добровільному, так і за примусовому порядку її ліквідації. Стаття 609 ЦК України поширюється на договірні, недоговірні, основні та додаткові (акцесорні) зобов`язання; з урахуванням установлених обставин у цій справі, положень статті 609 ЦК України, ліквідації юридичної особи позикодавця (ПАТ КБ «Західінкомбанк») за кредитним договором від 26 грудня 2006 року № 261206/2203-271, укладеним між КБ «Західінкомбанк» та ОСОБА_2, існують підстави для висновку про припинення зобов`язань за кредитним договором, та внаслідок цього припинення права іпотеки за договором іпотеки від 26 грудня 2006 року № 271, який укладений між ПАТ КБ «Західінкомбанк» та ОСОБА_1. 
У свою чергу касаційний суд зауважив, що належним відповідачем за вимогами про визнання іпотеки припиненою, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку є ПАТ «Західінкомбанк», щодо якого 03 травня 2019 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про державну реєстрацію припинення без правонаступника юридичної особи. Проте запис про реєстрацію обтяження не скасований, адже повідомлення про припинення іпотеки у порядку статті 74 Закону України «Про нотаріат» не подано. Наявність такого запису порушує право власника предмета іпотеки.
Тлумачення частини першої статті 8 ЦК України свідчить, що законодавець визначив порядок усунення прогалин у приватному праві. Приватні відносини є різноманітними, а соціальне життя - рухливе. У зв`язку з цим може виникнути необхідність визначення певного правила, яке не закріплено в приватно-правових нормах безпосередньо; умовами застосування аналогії закону є те, що: відносини, до яких застосовується аналогія, охоплюються предметом цивільно-правового регулювання (статті 1, 9 ЦК); наявність прогалини в їх регулюванні (прогалини в праві); відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин (норми акта цивільного законодавства або договору); існують правові норми, що регулюють подібні за змістом відносини; застосування аналогії закону не повинно суперечити суті цих відносин.
Верховний суд також вказав, що можуть існувати випадки, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Касаційний суд констатує, що в ЦК України є прогалина та відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин для випадку, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Подібною нормою є абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України, відповідно до якої, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, то фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування (абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України). Тому Касаційний Суд підкреслює, що коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації), то особа (іпотекодавець) може звернутися із заявою про встановлення факту припинення іпотеки, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку згідно з абзацом третім частини четвертої статті 277 ЦК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону.
Суд приходить до висновку, що за таких обставин та з урахуванням наявних підстав вважати іпотеку припиненою, суд вважає за можливе визнати іпотеку припиненою та виключити з Державного реєстру іпотек запис про реєстрацію іпотеки, а також виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна заборону на нерухоме майно №4663866 від 20.03.2007, а саме домоволодіння по АДРЕСА_1 , накладену приватним нотаріусом Форкош М.М. на підставі договору іпотеки №1018 від 20.03.2007.
Суд акцентує увагу, що це рішення є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про скасування заборони відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку».
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 13 червня 2024 року у справі № 333/8899/21 (провадження № 61-6732св23).
Також суд зазначає, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд розглядає в порядку окремого провадження. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України, частини четверта, шоста статті 294 ЦПК України).
ЦПК України не визначено осіб, які є заінтересованими у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які суд розглядає в порядку окремого провадження. Коло заінтересованих осіб визначається залежно від мети встановлення фактів, взаємовідносин таких осіб із заявником у зв`язку з фактами, які підлягають встановленню, і які можуть вплинути на їх права та обов`язки. Неправильне визначення такої особи заявником не є підставою для відмови у задоволенні заяви, оскільки заінтересовані особи повинні бути залучені до участі у справі також з ініціативи суду або можуть вступити у справу з власної ініціативи.
У даній справі, що розлядається, встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання іпотеки такою, що припинена та припинення обтяження майна та виключення з Державного реєстру іпотек запис №4664004 від 10 червня 2010 року про реєстрацію іпотеки домоволодіння по АДРЕСА_1 , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що зобов`язання за кредитним договором припинено внаслідок належного виконання, тому і застава (іпотека) майна є припиненою.
Суд зауважує, що відповідачем за цим позовом сторона позивача визначила Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, мотивуючи тим, що Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» перебуває в стані припинення. 
Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вбачається, що ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК» перебуває у стані припинення, 31.03.2015, 10741780102000778, внесення рішення державного органу про припинення юридичної особи в результаті її ліквідації.
З відзиву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вбачається, що відповідно до наявних у володінні та розпорядженні Фонду даних, зобов`язання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за кредитним договором № 72/4/07 від 20.03.2007 перед ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК» були виконані в повному обсязі в період з грудня 2015 року. Крім того, за даними Єдиної операційно-інформаційної системи ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК» забезпечення за даним кредитним договором, а саме за договором іпотеки № 72/4/07/S-1 від 20.03.2007 було списано з поза балансу банку 19.09.2016.
Водночас поза розумним сумнівом той факт, що запис про реєстрацію обтяження, здійснений на підставі іпотечного договору, не скасований, адже повідомлення про припинення іпотеки у порядку статті 74 Закону України «Про нотаріат» банком не подано. Наявність такого запису порушує право власника предмета застави (іпотеки).
Дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що наявні підстави вважати іпотеку припиненою, оскільки позичальник виконав свої зобов`язання за кредитним договором.
Факт зареєстрованої заборони відчуження нерухомого майна не оспорюється.
Суд підкреслює, що коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації), то особа (іпотекодавець) може звернутися із заявою про встановлення факту припинення іпотеки, скасування відповідних обтяжень в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно з абзацом третім частини четвертої статті 277 ЦК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону. 
Суд застосовує аналогію закону й аналогію права тоді, коли, на переконання суду, певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого є прогалина в законодавчому регулюванні. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Відсутність у процесуальних кодексах положень про аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11, провадження № 14-31цс21).
Отже, за встановлених у цій справі обставин та з урахуванням наявних підстав вважати іпотеку припиненою, суд вважає за можливе визнати іпотек такою, що припинена.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК» перебуває у стані припинення, а відтак «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем у зв`язку з припиненням юридичної особи внаслідок ліквідації, беручи до уваги висновки викладені у постановах Верховного Суду у справах № 333/8899/21 від 13.06.2024 року, № 295/7291/20 від 13.09.2023 року, № 210/1532/23 від 23.07.2025 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання іпотеки такою, що припинена, припинення обтяження та виключення з Державного реєстру іпотек запису про реєстрацію іпотеки підлягають до задоволення з підстав та мотивів викладених вище.
Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргу ментів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Щодо розподілу судових витрат
У справі за заявою про встановлення факту припинення іпотеки, поданою на загальних підставах у порядку позовного провадження, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто належний відповідач, на підставі аналогії закону також підлягає застосуванню частина сьома статті 294 ЦПК України, згідно з якою при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Зазначене зумовлено тим, що покладення судових витрат у зв`язку з розглядом такої заяви на неналежного відповідача, який при встановленні цього факту в порядку окремого провадження як заінтересована особа такі витрати не відшкодовує, суперечить закону (див. постанову Верховного Суду від 13 червня 2024 року у справі № 333/8899/21, провадження № 61-6732св23).
З урахуванням наведеного відсутні підстави для розподілу судових витрат, а саме стягнення судового збору та витрат на правову допомогу.
Керуючись, ст.ст. 2, 13, 82, 141, 142, 178, 255, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, ст. 593, 598, 599, 609 ЦК України, суд,- 
У Х В А Л И В:
Позовну заяву  ОСОБА_1 подану в особі представника позивача – ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання іпотеки припиненою, припинення обтяження майна, виключення записів про реєстрацію іпотеки домоволодіння– задовольнити.
Встановити факт припинення іпотеки за іпотечним договором №72/4/07/S-1 від 20.03.2007, із змінами від 10.06.2010, укладеним між Відкритим акціонерним товариством Всеукраїнський Акціонерний Банк (ПАТ «ВіЕйБі Банк», код ЄДРПОУ : 19017842) та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 іпн: НОМЕР_1 , посвідченим приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Форкош М.М.
Скасувати запис про заборону відчуження на нерухоме майно та виключити з Державного реєстру іпотек запис №4664004 від 10 червня 2010 року про реєстрацію іпотеки домоволодіння по АДРЕСА_1 , вчиненого приватним нотаріусом Форкош М.М. на підставі повідомлення про реєстрацію змін від 10.06.2010 та з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна заборону на нерухоме майно №4663866 від 20.03.2007, а саме домоволодіння по АДРЕСА_1 , накладену приватним нотаріусом Форкош М.М. на підставі договору іпотеки №1018 від 20.03.2007.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ужгородський міськрайонний суд.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).
Учасники справи:
Позивач – ОСОБА_1 (місце проживання : АДРЕСА_1 );
Відповідач – Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (місце знаходження: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 27 «Т»);
Відповідач – Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (місце знаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17);
Дата складання повного тексту судового рішення –30.01.2026 року. 
Суддя Ужгородського 
міськрайонного суду К.К. Бенца