Єдиний унікальний номер №538/2120/25
Провадження №2/538/150/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2026 року м.Лохвиця

Лохвицький районний суд Полтавської області в складі: 
головуючої судді – Кунець М.Г., 
секретар судового засідання – Петрова С.О.,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м.Лохвиця позовну заяву  ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ), інтереси яких представляє адвокат Мартинюк Олександр Сергійович (місцезнаходження: проспект Володимирський,1/5, офіс 1а, м.Лубни, Полтавська область) до Заводської міської ради Миргородського району Полтавської області (місцезнаходження: вул. Полтавська, 4/16, м. Заводське, Миргородського району Полтавської області), про визнання права власності у порядку спадкування.
Суд 
в с т а н о в и в:
Стислий виклад позиції сторін.

До Лохвицького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява  ОСОБА_1 (далі - позивач) та ОСОБА_2 (далі - позивачка), інтереси яких представляє адвокат Мартинюк Олександр Сергійович, до Заводської міської ради Миргородського району Полтавської області (далі -відповідач) про визнання права власності у порядку спадкування. 
Свої позовні вимоги позивачі обгрунтовують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 05 березня 2025 року.
Заповіт за життя ОСОБА_3 не складав. 
Спадкову справу після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 заведено у приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Ряжко О.В. за № 32/2025. 
Спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 прийняв його син – ОСОБА_1 та дружина - ОСОБА_2 . 
На підставі договору про поділ спадщини ОСОБА_2 та ОСОБА_1 отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно померлого ОСОБА_3 .
До того ж, після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , який належав батьку ОСОБА_3 – ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняли його дружина ОСОБА_5 у розмірі 1/8 частки та його син ОСОБА_3 у розмірі 7/8 частки. 

У зв`язку з відсутністю у спадкоємців ОСОБА_5 та ОСОБА_3 правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_3 , їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину.
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 . Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняв її син ОСОБА_3 . 
До складу спадщини увійшла 1/8 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 . 
У зв`язку з відсутністю у ОСОБА_3 правовстановлюючих документів на 1/8 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено. 
За життя ОСОБА_3 спадкових прав після смерті своїх батьків на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_3 , не оформив. 
У зв`язку з відсутності у позивачів правовстановлюючих документів та відсутністю інформації про право власності на майно в Державному реєстрі речових прав, приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Ряжко О.В., ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
Крім того, за життя ОСОБА_3 був засновником та головою Селянського (фермерського) господарства «ПРОГРЕС», розташованого за адресою: с. Піски, Миргородського (колишнього Лохвицького) району Полтавської області, для ведення якого надано у постійне користування земельну ділянку площею 61,4 га на території Гирявоісковецької сільської ради Миргородського району Полтавської області.
Приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Ряжко О.В., відмовлено спадкоємцям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на частку в статутному капіталі Селянського (фермерського) господарства «ПРОГРЕС», оскільки при перевірці інформації щодо вказаного господарства встановлено, що частка в статутному капіталі становить 100 відсотків вартістю 0,00 (нуль) гривень 00 копійок, тобто складений капітал не сформований, статутом Селянського (фермерського) господарства «ПРОГРЕС», розмір складеного капіталу не передбачений.
Враховуючи викладене, позивачі просять суд визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно після померлого ОСОБА_3 , а саме на частину житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , та на майнових прав засновника СФГ «ПРОГРЕС».

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 28 листопада 2025 року позовна зава прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 16 грудня 2025 року.
16 грудня 2025 року ухвалою суду відкладено підготовче судове засідання за клопотанням представника позивачів.
27 січня 2026 року, через систему «Електронний суд» представником позивачів подано заяву про збільшення розміру позовних вимог у цій цивільній справі. 
Представник позивачів адвокат Мартинюк О.С. згідно поданої заяви просив суд розгляд справи проводити без його участі та участі позивачів, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні не заперечив.
Представник відповідача Заводської міської ради подала до суду клопотання, згідно якого просить справу розглянути без їхньої участі, прийняти рішення у справі, заперечень проти позову не подано.
Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Керуючись ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим провести судове засідання без участі сторін на підставі наявних у справі доказів. 
Відповідно до ч.2 ст.247, ч. 4 ст. 268 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 05 березня 2025 року (а.с. 27). 
Факт родинних відносин ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а саме, що вони буди батьком та сином, підтверджується актовим записом про народження № 05 від 08.02.1992, складеного Пісківською сільською радою Лохвицького району (а.с. 28). 
Факт родинних відносин ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а саме, що вони були чоловіком і дружиною, підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_2 від 12.02.2025 (.а.с.33).
Заповіт за час життя ОСОБА_3 не складав. 
Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведена у приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Ряжко О.В. за №32/2025. 
Спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 прийняв його син – ОСОБА_1 та дружина - ОСОБА_2 . 
Між спадкоємцями: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 досягнуто домовленості щодо поділу спадкового майна, а саме 26 вересня 2025 року приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області посвідчено договір про поділ спадщини, відповідно до якого сторони за взаємною згодою вирішили, що: - транспортний засіб марки ЗАЗ, модель 21093, тип загальний легковий хетчбек-В, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , перейде на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_2 ;- транспортний засіб марки ЗАЗ, модель VIDA, тип загальний легковий седан-В, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 , перейде на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_2 ; - земельна ділянка площею 2,5705 га, кадастровий номер 5322684900:00:003:0578, яка розташована на території Пісківської сільської ради Миргородського району Полтавської області, перейде на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом у власність ОСОБА_1 (а. с. 36).
На підставі договору по поділ спадщини ОСОБА_2 та ОСОБА_1 отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на вище зазначене майно (а.с. 37-40).
Крім того, після смерті ОСОБА_3 залишився житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , який належав батьку ОСОБА_3 – ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується довідкою Пісківської сільської ради від 24 квітня 2017 року № 387 (а.с. 41).
Спадщину після смерті ОСОБА_4 , прийняли його дружина ОСОБА_5 у розмірі 1/8 частки та його син ОСОБА_3 у розмірі 7/8 частки, але у зв`язку з відсутністю у спадкоємців ОСОБА_5 та ОСОБА_3 правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_3 , їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 46-49).
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 . 

Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняв її син ОСОБА_3 , до складу якої увійшла 1/8 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 .
У зв`язку з відсутністю у ОСОБА_3 правовстановлюючих документів на 1/8 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_3 відмовлено постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії Другої Лохвицької державної нотаріальної контори від 03.03.2020 (а.с. 48-49).
За життя ОСОБА_3 спадкових прав після смерті своїх батьків на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_3 не оформив. 
Через відсутність у позивачів правовстановлюючих документів та відсутністю інформації про право власності на майно в Державному реєстрі речових прав приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Ряжко О.В. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , що підтверджується постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.10.2025 (а.с. 50-51).
До того ж, ОСОБА_3 був засновником та головою Селянського (фермерського) господарства «ПРОГРЕС» (код ЄДРПОУ 24826070, юридична адреса: село Піски, Миргородського (колишнього Лохвицького) району Полтавської області), що підтверджується копією статуту Селянського (фермерського) господарства «Прогрес», копією Свідоцтва про державну реєстрації (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності юридичної особи від 08.04.1997, довідкою за № 25/2609 про включення до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України від 14.04.1997, інформацією з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань від 26.01.2026 (а. с. 107-110).
Для ведення селянського (фермерського) господарства ОСОБА_3 , розпорядженням голови районної державної адміністрації Ради народних депутатів Лохвицького району Полтавської області від 14 лютого 1997 року № 66, надано у постійне користування земельну ділянку площею 61,4 га на території Гирявоісковецької сільської ради, що підтверджується копією Державного акту на право постійного користування землею серії ПЛ 00033, виданого 18 березня 1997 року (а.с. 109).
Із Витягу з Єдиного державного реєстру осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що Селянське (фермерське) господарство «ПРОГРЕС» не має складеного (статутного) капіталу, розподіленого на частки, та засноване єдиним учасником ОСОБА_3 (а.с. 106).
Приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Ряжко О.В., відмовлено спадкоємцям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на право на частку в статутному капіталі Селянського (фермерського) господарства «ПРОГРЕС», оскільки при перевірці інформації щодо вказаного господарства встановлено, що частка в статутному капіталі становить 100 відсотків вартістю 0,00 (нуль) гривень 00 копійок, тобто складений капітал не сформований, статутом Селянського (фермерського) господарства «ПРОГРЕС», розмір складеного капіталу не передбачений, що підтверджується постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії за№ 450/02-31 від 03.10.2025 та за № 496/02-31 від 22.10.2025 (а.с. 111-112).

Норми права, які застосував суд.

Особливості державної реєстрації прав на об`єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, визначено статтею 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Частиною другою статті 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості, є необов`язковим.
Згідно з пунктом 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України від 24 травня 2001року № 127, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року, не відносяться до самочинного будівництва. Облік такого майна здійснювався виключно за погосподарськими книгами сільських рад.
При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо (постанова Верховного Суду від 05 червня 2024року у справі № 481/1284/21). 
Чинним законодавством не встановлено обов`язку вводити в експлуатацію індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року. 
Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4 35/18/1 ). 
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. 
Згідно ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР , затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно , затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). 
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільного кодексу України та Закон у України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 
Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство», фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського селянського господарства, відповідно до закону.
Успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону (частина першастатті 23 Закону України «Про фермерське господарство»). 
Згідно ст. 19 Закону України «Про фермерське господарство», до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.
Відповідно до ст. 20 Закону України «Про фермерське господарство», майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Майнові права, що входять до складеного капіталу фермерського господарства, передаються йому на визначений у Статуті термін. У власності фермерського господарства може перебувати будь-яке майно, в тому числі земельні ділянки, житлові будинки, господарські будівлі і споруди, засоби виробництва тощо, яке необхідне для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і набуття якого у власність не заборонено законом. Фермерське господарство має право здійснювати відчуження та набуття майна на підставі цивільно-правових угод. Порядок володіння, користування і розпорядження майном фермерського господарства здійснюється відповідно до його Статуту, якщо інше не передбачено угодою між членами фермерського господарства та законом. Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються Статутом фермерського господарства.
Стаття 191 Цивільного кодексу України визначає, що підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності. До складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Законом України «Про фермерське господарство» встановлено, що складений капітал фермерського господарства складається з його майна. 
Згідно ст. 177 Цивільного кодексу України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. 
Відповідно до ч. 1 ст. 178 Цивільного кодексу України, об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. 
За приписами ч.1 ст.23 Закону України «Про фермерське господарство» успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законодавством.
Згідно п.11 ч.1 ст. 346 ЦК України однією із підстав припинення права власності є смерть власника.

Статтями 328, 1216 ЦК України визначено, щоправо власності набувається на підставах, що не заборонені законом, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування є однією з підстав виникнення права власності.
Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч.1ст.1220 ЦК України внаслідок смерті особи відкривається її спадщина.
Із ст.ст. 328, 392 ЦК України вбачається, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що посвідчує його право власності.
Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
У ст. 1261 ЦК України зазначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
За ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Згідно ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Положеннями статтей 15, 16 ЦК України, статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.

Мотивована оцінка і висновки суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу, тобто згідно визначеної законом черговості спадкоємців.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу права на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той із подружжя, який його пережив, та батьки.
Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 , який за життя був єдиним засновником та головою Селянського (фермерського) господарства «ПРОГРЕС», для створення якого отримав у 1997 році право постійного користування земельною ділянкою площею 61,4 га.
Згідно з частиною першою статті 22 Закону України «Про фермерське господарство» (далі - Закон № 973-IV) фермерське господарство як цілісний майновий комплекс включає майно, передане до складеного капіталу, не розподілений прибуток, майнові та інші зобов`язання.
Стаття 23 Закону № 973-IV передбачає, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.
Згідно частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
У постанові від 21 січня 2020 року у справі № 908/2606/18 Велика Палата Верховного Суду зазначала про можливість застосування до правовідносин, які виникають у зв`язку з діяльністю фермерських господарств, приписів законодавства, що регулюють діяльність товариств з обмеженою відповідальністю, у випадку, якщо спірні правовідносини не врегульовані статутом або Законом № 973-IV.
Відповідно до статті 55 Закон України «Про господарські товариства» (у редакції, чинній на момент відкриття спадщини) при реорганізації юридичної особи, учасника товариства, або у зв`язку із смертю громадянина, учасника товариства, правонаступники (спадкоємці) мають переважне право вступу до цього товариства.
При відмові правонаступника (спадкоємця) від вступу до товариства з обмеженою відповідальністю або відмові товариства у прийнятті до нього правонаступника (спадкоємця) йому видається у грошовій або натуральній формі частка у майні, яка належала реорганізованій або ліквідованій юридичній особі (спадкодавцю), вартість якої визначається на день реорганізації або ліквідації (смерті) учасника.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 922/989/18 вказувала, що з моменту створення селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) до фермерського господарства переходять правомочності володіння і користування та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки його засновника.
У разі смерті громадянина - засновника селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) право постійного користування земельною ділянкою, наданою для ведення фермерського господарства його засновнику, не припиняється зі смертю цієї особи, а зберігається за фермерським господарством до якого воно перейшло після створення фермерського господарства. 
Звідси право постійного користування земельною ділянкою саме через перехід його до селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) не входить до складу спадщини. 
Спадкувати можна права померлого засновника (члена) щодо селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства), а не земельну ділянку, яка перебуває в користуванні такого господарства.
У випадку смерті засновника (члена) селянського (фермерського) господарства його спадкоємці мають право на спадкування цього господарства (прав засновника, члена). За наявності у фермерського господарства статутного (складеного) капіталу з розподілом часток між його засновником, членами спадкоємці засновника (члена) фермерського господарства спадкують відповідні права засновника (члена), якому належала відповідна частка у статутному (складеному) капіталі. (п. 63 постанови ВП ВС від 23 червня 2020 року у справі № 179/1043/16-ц).
Установивши, що на момент смерті спадкодавець ОСОБА_3 був головою та засновником Селянського (фермерського) господарства «ПРОГРЕС», а позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є його єдиними спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину, суд дійшов висновку про те, що їхні спадкові права підлягають захисту шляхом визнання за ними в рівних 

частках у порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_3 права засновника СФГ «ПРОГРЕС».
Оскільки, вимоги статті 23 Закону № 973-IV передбачають успадкування фермерського господарства відповідно до закону, а ЦК України (книга шоста, спадкове право) не встановлює спеціальний порядок успадкування фермерського господарства, суд приходить до висновку, що спадкування майна фермерського господарства здійснюється на загальних підставах шляхом визнання в порядку спадкування прав засновника селянського (фермерського) господарства. 
До того ж, відсутність у спадкоємців правовстановлюючих документів на майно спадкодавця ОСОБА_3 після його смерті позбавляє їх можливості нотаріально оформити спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і отримати відповідні свідоцтва.
Відповідно до частини першої статті 328 Цивільного кодексу Украї право власності набувається на підставах, що не заборонені законодавством.
Згідно пункту 11 частини першої статті 346 ЦК України однією із підстав припинення права власності є смерть власника.
Із статей 328, 392 ЦК України вбачається, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що посвідчує його право власності.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Заводської міської ради Миргородського району Полтавської області про визнання права власності у порядку спадкування слід задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом, на 1/2 частину житлового будинку «А-1» сарай-літня кухня - гараж «Б», прибудова «б», погріб під «Б», вбиральня «В», сарай «Г», сарай «Д», гараж «Е», огорожа №1, ворота №2, огорожа №3, колонка питна №4, яма вигрібна №5, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , яке залишилося після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
А також, визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_3 на прав засновника селянського (фермерського) господарства «ПРОГРЕС», у визначеному Статутом господарства обсязі, державну реєстрацію якого проведено 08.04.1997, номер запису 15701200001000659, ідентифікаційний код юридичної особи 24826070, юридична адреса фермерського господарства: с. Піски, Лохвицького району Полтавської області.

Щодо розподілу судових витрат.

Питання про стягнення судового збору з відповідача позивачами не ставиться.

Керуючись статтями 16, 328, 1216, 1218, 1220, 1223, 1261, 1268, 1270 ЦК України, статтями 12, 81, 200, 263-265, 354 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , інтереси яких представляє адвокат Мартинюк Олександр Сергійович, до Заводської міської ради Миргородського району Полтавської області про визнання права власності у порядку спадкування -  задовольнити. 

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_7 ) право власності в порядку спадкування за законом, на 1/2 частину житлового будинку «А-1» сарай-літня кухня - гараж «Б», прибудова «б», погріб під «Б», вбиральня «В», сарай «Г», сарай «Д», гараж «Е», огорожа №1, ворота №2, огорожа №3, колонка питна №4, яма вигрібна №5, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , що лишилося після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . 
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_8 ) право власності в порядку спадкування за законом, на 1/2 частину житлового будинку «А-1» сарай-літня кухня - гараж «Б», прибудова «б», погріб під «Б», вбиральня «В», сарай «Г», сарай «Д», гараж «Е», огорожа №1, ворота №2, огорожа №3, колонка питна №4, яма вигрібна №5, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , що лишилося після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . 
Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_7 ) в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 прав засновника селянського (фермерського) господарства «ПРОГРЕС», у визначеному Статутом господарства обсязі, державну реєстрацію якого проведено 08.04.1997, номер запису 15701200001000659, ідентифікаційний код юридичної особи 24826070, юридична адреса фермерського господарства: с. Піски, Лохвицького району Полтавської області.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_8 ) в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 прав засновника селянського (фермерського) господарства «ПРОГРЕС», у визначеному Статутом господарства обсязі, державну реєстрацію якого проведено 08.04.1997, номер запису 15701200001000659, ідентифікаційний код юридичної особи 24826070, юридична адреса фермерського господарства: с. Піски, Лохвицького району Полтавської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач:  ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ).

Позивачка: ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ).

Представник позивачів: Мартинюк Олександр Сергійович (місцезнаходження: АДРЕСА_4 ). 

Відповідач: Заводська міська рада Миргородського району Полтавської області (місцезнаходження: вул.Полтавська, 4/16, м.Заводське, Миргородського району Полтавської області).

Повний текст рішення виготовлено 04 лютого 2026 року.

Суддя Мирослава КУНЕЦЬ