ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 січня 2026 року  Справа № 753/17909/23 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б. ,  суддя Олексюк Г.Є. 

секретар судового засідання Кужель Є. М. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг ОСОБА_1 на рішення від 21 жовтня 2025 року та додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 20 листопада 2025 року та апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Вінницької області від 21 жовтня 2025 року по справі №753/17909/23
час та місце постановлення рішення: 21 жовтня 2025 року; м. Вінниця вул. Пирогова, 29; повний текст виготовлено 31 жовтня 2025 року
час та місце постановлення додаткового рішення: 20 листопада 2025 року; м. Вінниця вул. Пирогова, 29; повний текст додаткового рішення виготовлено 1 грудня 2025 року
за позовом ОСОБА_1 
до  ОСОБА_2 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору 
ОСОБА_3 
про розірвання договору про спільну діяльність та стягнення 264 758 грн 50 коп.
за участю представників сторін:
від Позивача - Вихрицький Р.П.;
від Відповідача та Третьої особи - не з`явилися.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі – Позивач) звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (надалі – Відповідач) про розірвання договору про спільну (сумісну) діяльність (довірче управління бізнесом) б/н від 8 липня 2020 року, укладеного між Позивачем та Відповідачем (том 1, а.с. 15-16; надалі – Договір) та стягнення 99758 грн 50 коп. безвідсоткової поворотної допомоги та 165 000 грн упущеної вигоди.
В справі брала участь третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_3 (надалі – Третя особа).
Позивач покликався на те, що 8 липня 2020 року між Позивачем як партнером та Відповідачем як керуючим укладено Договір. За твердженням Позивача, на виконання умов Договору Позивач передав Відповідачу грошові кошти у розмірі 318 520 грн, що підтверджується актом прийому-передачі грошових коштів. Позивач зазначив, що відповідач та третя особа здійснили підбір локації та розпочали на ній роботу кав`ярні. За рахунок вкладених Позивачем коштів (інвестицій) Відповідач повідомив про придбання необхідного обладнання та проведення ремонту в приміщенні. Надалі, за твердженням Позивача, Відповідач за період з січня 2021 року по грудень 2022 року здійснив на користь Позивача виплати на загальну суму 218761 грн 50 коп., після чого будь-які сплати за Договором припинив. Констатує, що на запити Позивача Відповідач не відповідає, договірні зобов`язання не виконує. З позиції Позивача, розмір неповернутої Позивачу поворотної фінансової допомоги становить 99 758 грн 50 коп.. Позивач зауважив, що порушення умов Договору Відповідачем спричинило для Позивача неможливість досягнення цілей Договору. Посилаючись на пункти 2.5, 10.3 Договору Позивач зазначив, що розраховував отримати щомісяця прибуток у розмірі 15000 грн, і що Відповідач як керуючий не забезпечив дотримання такого рівня прибутку та відмовився виконувати умови Договору.
22 листопада 2023 року Дарницьким районним судом м. Києва ухвалено рішення у справі № 753/17909/23, яким позовні вимоги задоволено: розірвано Договір; стягнуто з Відповідача на користь Позивача збитки в розмірі 264 758 грн 50 коп. та покладено на Відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 721 грн 19 коп..
Не погоджуючись із рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2023 року, Відповідач подав апеляційну скаргу.
Постановою Київського апеляційного суду від 7 серпня 2024 року апеляційну скаргу Відповідача задоволено частково, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2023 року скасовано, провадження у справі № 753/17909/23 закрито, з підстав вказаних у цій постанові.
13 вересня 2024 року представник Позивача звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в котрій просив постанову апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.
19 грудня 2024 року Верховним Судом ухвалено постанову в справі № 753/17909/23, якою касаційну скаргу Позивача залишено без задоволення, постанову Київського апеляційного суду від 7 серпня 2024 року залишено без змін.
Листом № 7418/0/223-24 від 30 грудня 2024 року Верховним Судом матеріали справи повернено до Дарницького районного суду міста Києва.
Надалі представник Позивача звернувся до Київського апеляційного суду із клопотанням про направлення справи № 753/17909/23 до Господарського суду Вінницької області.
15 квітня 2025 року Київським апеляційним судом постановлено ухвалу про направлення справи № 753/17909/23 до суду господарської юрисдикції за встановленою юрисдикцією до Господарського суду Вінницької області.
14 травня 2025 року матеріали справи №753/17909/23 надійшли до Господарського суду Вінницької області.
Рішенням Господарського суду Вінницької області від 21 жовтня 2025 року в справі №753/17909/23 позов задоволено частково. Розірвано Договір та стягнуто з Відповідача на користь Позивача 99 758 грн 50 коп. безвідсоткової поворотної допомоги та 4180 грн 42 коп. судових витрат зі сплати судового збору. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що під час розгляду справи судом установлено обставину істотного порушення Відповідачем умов Договору в частині належного відшкодування Позивачу суми здійсненої інвестиції та недосягнення мети укладення цього Договору, що не усунені на момент вирішення спору.
Надаючи оцінку вимозі Позивача про розірвання Договору, судом першої інстанції враховано, що вимога про розірвання Договору є застосовною до чинного Договору, строк дії якого не сплив.
Суд констатує, що пунктом 11.2 Договору сторони погодили, що Договір вважається безстроковим, докази зміни строку дії Договору за взаємною згодою сторін у матеріалах справи відсутні.
Враховуючи те, що з позовною заявою про розірвання спірного Договору Позивач звернувся 2 жовтня 2023 року та строк дії цього Договору не сплив, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна вимога про розірвання спірного Договору є обгрунтованою та підлягає задоволенню.
В то йже час, враховуючи зміст позовних вимог, судом першої інстанції щодо вимоги Позивача про стягнення з Відповідача 99 758 грн 50 коп. безвідсоткової поворотної допомоги констатовано, що за Договором Позивачем на виконання умов цього Договору передано Відповідачу безвідсоткову поворотну фінансову допомогу у розмірі 318520 грн. Суд констатував, що за умовами Договору вказана безвідсоткова поворотна фінансова допомога підлягала поверненню Позивачу у вказаній сумі на умовах визначених Договором.
Також судом першої інстанції констатовано, що Позивачем зазначено, що Відповідачем сплачено на його користь 218761 грн 50 коп. та що залишок неповернутої поворотної фінансової допомоги становить 99 758 грн 50 коп.. З огляду на невиконання Відповідачем умов Договору щодо повернення Позивачу залишку поворотної фінансової допомоги, враховуючи розірвання Договору у судовому порядку та відсутність у матеріалах справи доказів відшкодування безвідсоткової поворотної фінансової допомоги у розмірі 99758 грн, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога про стягнення з Відповідача на користь Позивача 99 758 грн 50 коп. безвідсоткової поворотної допомоги є правомірною та підлягає задоволенню.
Що ж до позовної вимоги про стягнення упущеної вигоди в сумі 165000 грн, то суд першої інстанції вказав, що Позивачем не доведено, що за звичайних умов виконання Договору з урахуванням фактичного показника рентабельності, порядку розподілу отриманого чистого прибутку між учасниками, нею мав бути отриманий дохід у розмірі 15000 грн на місяць, інших складових для визначення суми втраченої вигоди Позивачкою не наведено. 
Враховуючи викладене, суд першої інстанції виснував, що Позивачкою не доведено вжиття усіх залежних від неї заходів для отримання очікуваного доходу за період нарахування та не доведено належними та допустимими доказами завдання їй Відповідачем збитків у вигляді упущеної вигоди у сумі 165000 грн, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог Позивача у цій частині.

4 листопада 2025 року до Господарського суду Вінницької області від представника Позивача надійшла заява № б/н від 4 листопада 2025 року (вх. № 01-34/11944/25 від 4 листопада 2025 року) про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на професійну (правничу) допомогу у справі № 753/17909/23 із доказами на підтвердження цих витрат.
Додатковим рішенням від 20 листопада 2025 року заяву представника Позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення з Відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у справі № 753/17909/23 задоволено частково. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 13 818 грн 20 коп. судових витрат на професійну правничу допомогу.
У задоволенні решти заяви представника Позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу - відмовлено.
Суд першої інстанції в додатковому рішенні вказав, що наданий на підтвердження понесених Позивачем витрат звіт № 4 про надані послуги за договором №2709-КЮ від 27 вересня 2022 року суд оцінює критично, оскільки вказаний документ не погоджений Позивачем, складений адвокатським об`єднанням у односторонньому порядку та не відноситься до переліку документів за Договором, що підтверджують надання послуг професійної правничої допомоги за цим договором та їх вартість. 
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що Позивачем доведено, документально обґрунтовано обсяг та розмір витрат на професійну правничу допомогу, що пов`язані з розглядом справи № 753/17909/23 у сумі 22000 гривень. Розмір таких витрат відповідає критерію реальності, співмірності та розумної необхідності таких витрат.
Приймаючи до уваги, що рішенням Господарського суду Вінницької області від 21 жовтня 2025 року в справі № 753/17909/23 позовні вимоги задоволено частково, суд першої інстанції виснував, що судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 22000 гривень розподіляються між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог (у відсотковому співвідношенні 62,81%), з яких судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 13 818 грн 20 коп. покладаються на Відповідача, судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8 181 грн 80 коп. покладаються на Позивача.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням Позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 21 жовтня 2025 року в частині відмови в стягненні упущеної вигоди в розмірі 165 000 грн і ухвалити у цій частині нове рішення, яким позовну вимогу про стягнення з Відповідача на користь Позивача упущеної вигоди в розмірі 165 000 грн задоволити.
Позивач в апеляційній скарзі зауважив, що відповідно до пункту 2.5 Договору Відповідач отримує 50% від чистого доходу бізнесу за свою управлінську діяльність, а відповідно до пункту 10.3 Договору при недосягненні показників рентабельності бізнеса (прибуток менше 30 000 грн на місяць) на протязі до 6 місяців бізнес вважається таким який є не здатний виконати мету даного Договору. Таким чином, укладаючи Договір на вказаних умовах Позивач розраховував отримати щомісяця прибуток у розмірі не менше 15000 грн з урахуванням положень пункту 10.3 Договору щодо рентабельності та пункту 2.5 Договору щодо розподілу прибутку 50/50. Позивач вказав, що разом з цим Відповідач як керуючий не забезпечив дотримання такого рівня прибутку та взагалі відмовився виконувати Договір. При цьому, Позивач вказав, що Відповідач продовжує утримувати кав`ярню, продовжує вести бізнес на цьому об`єкті та отримує з нього прибуток, при тому що користується обладнанням та іншими благами, які були придбані за рахунок наданих йому позивачкою коштів. Позивач в апеляційній скарзі зауважив, що оскільки Договір укладено 8 липня 2020 року, то з урахуванням часу на проведення ремонту кав`ярня розпочала діяльність в серпні 2020 року. Враховуючи розмір інвестицій Позивача в сумі 318 520 грн при умові отримання прибутку в розмірі 15 000 грн щомісяця вони повинні були окупитися приблизно за 22 місяці, тобто у жовтні 2022 року (враховуючи той факт що у зв`язку із російським повномасштабним вторгненням 24 лютого 2022 року та введенням воєнного стану кав`ярня фактично не працювала з лютого по травень 2022 року), таки чином, з листопада 2022 року по вересень 2023 року (тобто за 11 місяців) Позивач міг отримати дивіденди в розмірі 165 000 грн (15 000 Х 11), що фактично є упущеною вигодою в розумінні положень статті 22 Цивільного кодексу України. 

Не погоджуючись з ухваленим рішенням Відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 21 жовтня 2025 року в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в зазначеній частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 
Відповідач в апеляційній скарзі зауважив, що предметом позову в цій частині є вимога Позивачки про повернення Відповідачем коштів, переданих йому за Договором. Як вбачається зі змісту Договору, ним передбачена координація дій обох сторін: Позивачка мала надати кошти, які підлягали поверненню з бізнесу, а Відповідач мав виділити свій час, зусилля та ресурси для управління бізнесом. Кожна зі сторін виконала такі обов`язки, Відповідач запустив бізнес за рахунок інвестиції Позивачки та здійснював управління таким бізнесом, виплачуючи Позивачці дохід залежно від одержаного прибутку. Відтак, у Позивачки відсутні правові підстави вимагати від Відповідача повернення інвестованих коштів у розмірі 99 758 грн 50 коп, оскільки вони не були набуті Відповідачем у особисту власність, а використані у рамках спільної діяльності, як це і було передбачено умовами Договору. Крім того, умовами Договору не передбачено повернення Відповідачем зі своїх коштів, отриманої від Позивача фінансової допомоги, а лише повернення такої допомоги з прибутку. 
Відповідач в апеляційній скарзі зауважив, що укладаючи Договір для Позивача були прийнятними умови щодо довготривалої перспективи отримання доходу від спільної діяльності, а також було достеменно відомо, що бізнес може виявитись «нерентабельним», у зв`язку з чим підлягатимуть застосуванню відповідні механізми, передбачені Договором, що спростовує її посилання про позбавлення «значною мірою» того, на що вона розраховувала при його укладенні.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 1 грудня 2025 року в справі №753/17909/23 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Позивача на рішення Господарського суду Вінницької області від 21 жовтня 2025 року, запропоновано Відповідачу надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому статтею 263 ГПК України та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів Позивачу.

Не погоджуючись з ухваленим додатковим рішенням Позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 20 листопада 2025 року в частині відмови у стягнення витрат на правничу допомогу і ухвалити нове рішення, яким стягнути з Відповідача на користь Позивача судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме за надання правничої допомоги в суді першої інстанції у розмірі 42 000 грн.
Позивач зазначив, що наданий на підтвердження понесених Позивачем витрат звіт № 4 про надані послуги за Договором від 27 вересня 2022 року суд оцінив критично, оскільки вказаний документ не погоджений Позивачем, складений адвокатським об`єднанням у односторонньому порядку та не відноситься до переліку документів за Договором, що підтверджують надання послуг професійної правничої допомоги за цим договором та їх вартість. Позивач вказав, що з вказаним не можна погодитися, оскільки поданий звіт відповідає фактичним обставинам, і в ньому міститься перелік фактично наданих послуг. Затвердження такого документу не передбачено як ГПК так і іншими нормативно-правовими актами. При цьому Позивачем додано до заяви копії засвідчених та погоджених обома сторонами актів надання послуг: №2612 від 26 грудня 2022 року, №0801 від 8 січня 2024 року, №0311 від 3 листопада 2025року. Таким чином, надання послуг підтверджено належним чином.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10 грудня 2025 року в справі №753/17909/23 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Позивача на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 20 листопада 2025 року; об`єднано в одне апеляційне провадження апеляційну скаргу Позивача на рішення Господарського суду Вінницької області у справі №753/17909/23 від 21 жовтня 2025 року та апеляційну скаргу Позивача на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області у справі №753/17909/23 від 20 листопада 2025 року для спільного розгляду; запропоновано Відповідачу надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому статтею 263 ГПК України та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів Позивачу.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18 грудня 2025 року в справі №753/17909/23 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача на рішення Господарського суду Вінницької області від 21 жовтня 2025 року; об`єднано в одне апеляційне провадження апеляційні скарги Позивача, Відповідача на рішення Господарського суду Вінницької області та апеляційну скаргу Позивача на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області у справі №753/17909/23 від 20 листопада 2025 року для спільного розгляду; запропоновано Позивачу надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому статтею 263 ГПК України та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів Позивачу.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19 грудня 2025 року проведення підготовчих дій закінчено, розгляд апеляційної скарги призначено на 22 січня 2025 року об 14:40 год..
Ухвалою апеляційного господарського суду від 2 січня 2026 року задоволено заяву представника Позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. 
В судове засідання від 22 січня 2026 року представники Відповідача та Третьої особи не з`явилися.
Разом з тим, суд констатує, що ухвалою суду (19 грудня 2025 року) сторони повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи (в розумінні частини 2 статті 120 Господарського процесуального кодексу України) та не викликалися (в розумінні частини 1 статті 120 Господарського процесуального України). 
Згідно частин 1-4 статті 120 Господарського процесуального кодексу України: суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою; суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою; виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень; ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи.
Частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. 
Вказана ухвала була доставлена в електронний кабінет сторін, що підтверджується Довідками про доставку електронного листа (том 4, а.с. 61), а також направлено на поштові адреси Відповідача та Третьої особи.
Суд апеляційної інстанції констатує, що в силу дії статті 273 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Враховуючи вищевказане суд апеляційної інстанції констатує,що відкладення розгляду апеляційної скарги, визначене статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, по суті є неприпустимим з огляду на те, що це суперечить одному із завдань господарського судочинства, визначених частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (своєчасне вирішення судом спорів). При цьому апеляційний господарський суд наголошує на тому, що в силу дії частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншим міркуваннями в судовому процесі.
Відтак, дослідивши матеріали справи, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників Відповідача та Третьої особи, оскільки останні не скористалися своїми правом, передбаченим статтею 42 Господарського процесуального кодексу України. 
В судовому засіданні від 22 січня 2026 року, яке було проведено в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, представник Позивача підтримав доводи апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду та просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення в частині відмови в стягненні упущеної вигоди в розмірі 165 000 грн і ухвалити у цій частині нове рішення, яким позовну вимогу про стягнення з Відповідача на користь Позивача упущеної вигоди задоволити. Також представник просив скасувати додаткове рішення в частині відмови в стягненні витрат на правничу допомогу та прийняти в цій частині нове рішення, яким задоволити в повному обсязі заяву представника Позивача про стягнення витрат на правничу допомогу. Представник Позивача вказав, що відповідно до пункту 2.5 Договору Відповідач отримує 50% від чистого доходу бізнесу за свою управлінську діяльність, а відповідно до пункту 10.3 Договору при недосягненні показників рентабельності бізнеса (прибуток менше 30 000 грн на місяць) на протязі до 6 місяців бізнес вважається таким який є не здатний виконати мету даного Договору. З позиції представника Позивача, укладаючи Договір на вказаних умовах Позивач розраховував отримати щомісяця прибуток у розмірі не менше 15 000 грн з урахуванням положень пункту 10.3 Договору щодо рентабельності та пункту 2.5 Договору щодо розподілу прибутку 50/50. Разом з тим, представник Позивача просив залишити апеляційну скаргу Відповідача без задволення, з огляду на її безпідставність. також просив задоволити заяву про стягнення судових витра в повному обсязі, зазначаючи, що всі акти були підписані та затвердженні належним чином зі сторони Позивача.
Заслухавши пояснення представника Позивача, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційних скарг стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що апеляційні скарги Позивача та Відповідача слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення та додаткове рішення слід залишити без змін.
При цьому суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.
8 липня 2020 року між Позивачем (Партнер) та Відповідачем (Керуючий) укладено Договір (том 1, а.с. 15, 16).
За умовами пунктів 1.1, 1.1.1 Договору сторони домовилися про організацію спільної діяльності у сфері господарської діяльності (бізнесу) для досягнення наступних господарських і комерційних цілей: пошук та підбір місця здійснення господарської діяльності, проведення підготовчих та ремонтних робіт на вибраній локації до етапу безпосереднього здійснення господарської діяльності запуск господарської діяльності з постановкою фінансових планів і задач та отримання прибутку в результаті здійсненні цієї господарської діяльності, яка має призвести до повернення інвестиції та генерування систематичного прибутку.
Відповідно до підпункту 1.1.2 Договору адреса та місце локації по якій узгоджено сторонами ведення господарської діяльності - Єлизавети Човдар, 8.
Згідно з пунктом 1.1.2 Договору Позивач вступає у відносини як інвестор без права активного управління бізнесом але з правом брати участь у прийнятті стратегічних рішень, розподілі дивідендів та погодженні витрат які несе Відповідач у зв`язку зі своєю діяльністю на суму більше п`яти тисяч гривень за місяць управлінської діяльності.
За змістом пункту 1.1.3 договору Відповідач вступає у відносини як сторона на яку покладені обов`язки управління, який зобов`язався особисто та/або через уповноважених представників здійснювати господарське управління бізнесом, вести прозорий фінансовий облік і надавати вчасно звітність для всіх партнерів бізнесу та виплачувати дивіденди як прибуток від бізнесу його власникам, а також власним коштом фінансувати збитки, понесені в результаті діяльності бізнесу під своїм управлінням, які є наслідком винних дій які призвели до цих збитків з боку Відповідача.
Пунктом 1.2 Договору визначено, що сторони можуть надавати один одному будь-які фінансову, технологічну або організаційну допомоги.
Згідно з пунктом 1.3 Договору сторони погоджуються, що матеріальна безвідсоткова поворотна допомога (надалі - інвестиції) на відкриття бізнесу, які поніс партнер у розмірі 318 520 грн, відшкодовуються щомісячно з чистого прибутку у пропорції 50% від чистого прибутку бізнесу до моменту повного відшкодування інвестованих коштів.
Пунктом 1.4 Договору сторони передбачили, що Відповідач діє з метою якнайшвидшого відшкодування коштів інвестиції Позивачу але без обмеження строку та з урахуванням бізнес ризиків які можуть впливати на зміну терміну повернення інвестицій.
Відповідно до пункту 1.5 Договору на момент підписання Договору бізнес повністю належить на 100% долі власності Позивачу і не обтяжений будь-якими обмеженнями та заставами.
Згідно з пунктом 1.6 Договору Позивач компенсує Відповідачу витрати на здійснення відкриття бізнесу у загальному розмірі 10% від вартості передбаченої пунктом 1.3 у сумі 318 520 гривень. Ці витрати не входять у суму, що підлягає відшкодуванню за пунктом 1.3 Договору. Такі витрати несуться Позивачем одноразово і при настанні обставин передбаченими пунктом 10.3 Договору повторного фінансування цієї статті розходів не відбувається.
За змістом пункту 2.1 Договору Позивач передає бізнес з обов`язком перебрендування власним коштом торгового павільйону під Торгову Марку Bitcoffee, графічні умови відображення якої передбачені Бренд-Буком, що є невід`ємним додатком до Договору, але який може бути змінений на розсуд керуючого, яка повністю належить Відповідачу, з обов`язком сплати 2% (двох відсотків) коштів від обороту, підтвердженому системами онлайн обліку, як роялті за використання Торгової Марки Bitcoffee.
Пунктом 2.2 Договору передбачено, що після повного повернення інвестиції Позивачу, що фіксується графіком розподілу доходів, що є невід`ємним додатком до даного Договору, доля власності у бізнесі стає 50% Позивача та 50% Відповідачу, при цьому по мірі повернення Позивачу інвестицій, Відповідач пропорційно набуває свою долю власності у бізнесі, і при достроковому припиненню даного Договору ця доля є зафіксованою і підтвердженою графіком розподілу доходів.
Відповідно до пункту 2.5 Договору керуючий отримує 50% від чистого доходу бізнесу за свою управлінську діяльність.
За умовами пункту 2.7 Договору після повного повернення інвестицій, за згодою сторін, Позивач може взяти на себе права управління господарською діяльністю бізнесу з всіма повноваженнями управління доступними Відповідачу, але при зменшенні результатів діяльності бізнесу протягом місяця, або при зменшення показників більше ніж на 30% в гіршу сторону більше ніж сім днів поспіль за аналогічний період порівняно з показниками роботи Відповідача на цій точці, Позивач зобов`язався передати повноваження управління бізнесом Відповідачу.
Згідно з пунктом 2.8 Договору після повного повернення інвестицій можуть вільно та на ринкових засадах відчужувати свою долю у власності бізнесу будь якій особі, але пріоритет купівлі долі має сторона Договору.
Пунктами 3.1, 3.1.1-3.1.4 Договору передбачено, що Відповідач за цією угодою зобов`язався: здійснювати управління бізнесом через своїх уповноважених представників; вести прозорий облік грошових потоків через системи онлайн-контролю, доступ до яких є вільним для Позивача; щомісячно одноразово, 5 числа, за спільним погодженням у інший день, проводити зустрічі з Позивачем тривалістю до двох годин для виплати дивідендів, звітування про витрати, не відображені у системах онлайн-контролю, та погодження стратегічних планів; відповідати на запити Позивача протягом трьох робочих днів.
Відповідно до пунктів 7.1, 7.2 Договору Відповідач при здійснені управлінської діяльності має повні та не обмежені права для реалізації своїх повноважень, проте він не може самостійно приймати рішення про відмову від господарської діяльності, розірвання та переукладання Договорів оренди приміщення, несення господарських витрат та відчуження майна бізнесу на суму більше ніж 5000 грн.
Згідно з пунктами 8.1, 8.2 Договору всі доходи, отримані за цією угодою внаслідок спільної діяльності, використовуються у першу чергу на відшкодування матеріальних затрат. Підведення підсумків спільної діяльності, облік витрат на її ведення і розподіл прибутку між сторонами здійснюється на основі окремого звіту, який складає Відповідач щомісячно.
Пунктами 10.1, 10.2 Договору сторони передбачили, що керуючий не несе відповідальність за: шкоду бізнесу, завдану протиправними діями третіх осіб, форс-мажор пов`язаний з непереборною силою, природними стихійними лихами, а також будь якими діями органів державної влади та органів місцевого самоврядування з торговим павільйоном, щодо дій по його знесенню, переміщенню та протидією діяльністю бізнесу. Всі збитки та упущена вигода, спричинена за пунктом 10.1 Договору покладається на Позивача.
За змістом пункту 10.3 Договору при недосягненні показників рентабельності бізнеса середній прибуток менше 30 000 грн на місяць на протязі до 6 місяців бізнес вважається таким який є не здатний виконати мету даного Договору і по ньому приймається одне з таких рішень:
а) продаж об`єкта бізнесу на ринкових умовах за ціною менше ніж пунктом 1.3 з виплатою цих коштів Позивачу;
б) продаж об`єкта бізнесу на ринкових умовах за ціною більше ніж пунктом 1.3 з використанням цих коштів Позивачем для відкриття бізнесу на умовах цього Договору у новій локації; 
в) продаж об`єкта бізнесу на ринкових умовах за ціною менше ніж пунктом 1.3 Договору з дофінансуванням Відповідачем недостаючої суми коштів для відкриття бізнесу на умовах цього Договору у новій локації але з умовами повернення тіла інвестицій у пріоритеті на користь повернення частки Відповідача;
г) переїзд на іншу локацію з перевідкриттям бізнесу на умовах дофінансування Позивачем бюджету необхідного для запуску господарської діяльності з урахуванням необхідності повернення тіла інвестиції передбаченого пунктом 1.3 сум інвестицій оплачених Позивачем за весь період діяльності.
Відповідно до пункту 10.4 Договору при недосягненні показників рентабельності бізнеса передбачених у пункті 10.3 та/або ліквідації бізнесу чи прийнятті одного з рішень із цього списку фінансові зобов`язання керуючого по остаточному поверненню матеріальної безвідсоткової поворотної допомоги, зазначеної у пункті 1.3 знімаються у повному обсязі.
Пунктом 10.5 Договору сторони передбачили, що при настанні подій передбачених пунктом 10.3 Договору сторони укладають додаткову угоду що є невід`ємним додатком до Договору.
Згідно з пунктом 10.6 Договору при бажанні Позивача вийти з даного Договору бізнес оцінюється у ринкову вартість і Позивачу повертаються кошти у межах тіла інвестиції за вирахуванням вже отриманих коштів у відсотковій пропорції і виплачується або Відповідачем або за рахунок продажу бізнесу на ринкових засадах.
Пунктом 11.3 Договору визначено, що за порушення його умов винна сторона відшкодовує спричинені цим збитки, зокрема втрачену вигоду в порядку, передбаченому чинним законодавством України.
Відповідно до пункту 11.5 Договору сторони визначають, що всі можливі претензії за цією угодою повинні бути розглянуті сторонами протягом тридцяти днів з моменту отримання претензії.
Як вбачається із акту прийому-передачі грошових коштів, на виконання умов Договору у день його укладення Відповідачем отримано грошові кошти у розмірі 318 520 грн (том 1, а.с. 17).
Як зазначено Позивачем, за період з січня 2021 року по грудень 2022 року Відповідачем через призначеного ним управителя бізнесу здійснено відшкодування безвідсоткової поворотної допомоги (інвестиції) на загальну суму 218 761 грн 50 коп.. На підтвердження здійснених оплат до матеріалів справи долучено скріншоти електронних квитанцій за результатами переказу таких грошових коштів (том 1, а.с. 59-66). 
Доказів повернення на користь Позивача безвідсоткової поворотної допомоги (інвестиції) у розмірі 99 758 грн 50 коп. матеріали справи не містять.
30 листопада 2022 року представник Позивача звернувся до Відповідача та Третьої особи зі зверненням про необхідність спільного врегулювання питань виконання зобов`язань за укладеними між Позивачем, Відповідачем а Третьою особою договорами (том 1, а.с. 26-28).
У вказаному зверненні представником Позивача зазначено про укладення між сторонами зокрема Договору від 8 липня 2020 року та про невиконання умов Договору; зауважено, що належні Позивачу виплати за Договором по кав`ярні за адресою м. Київ, вул. Єлизавети Човдар, 8 здійснювались не у повному обсязі та із значними затримками без надання обґрунтованих пояснень щодо цих обставин.
Надалі, у період з 8 серпня 2023 року по 1 вересня 2023 року представник Позивача звернувся до Відповідача та Третьої особи з вимогами № 08/08-1 від 8 серпня 2023 року, № 22/08-1 від 22 серпня 2023 року, № 01/09-1 від 1 вересня 2023 року в яких зазначив про невиконання Відповідачем умов Договору та вимагав виконання зобов`язань за договорами про спільну діяльність, надання документального підтвердження проведення на об`єктах ремонтних робіт та їх вартості, надання інформації та доступу до грошових потоків через системи онлайн-контролю, надання звіту за весь період діяльності та актуальної інформації щодо діяльності усіх локацій, по яким узгоджено ведення господарської діяльності (том 1, а.с. 31-48).
8 вересня 2023 року представник Позивача надіслав Відповідачу та Третій особі претензію № 08/09-1 від 8 вересня 2023 року аналогічного змісту, у якій зазначив, що у разі невиконання її вимог Позивач залишає за собою право на розірвання в односторонньому порядку укладених договорів про спільну діяльність (том 1, а.с. 49-53).
15 вересня 2023 року представник Позивача звернувся до Відповідача та Третьої особи із пропозицією про прийняття спільного рішення щодо бізнесу або розірвання зокрема Договору (том 1, а.с. 54-58). У вказаній пропозиції Відповідачу та Третій особі запропоновано провести спільні перемовини та узгодити прийняття сторонами щодо бізнесу одного з передбачених пунктом 10.3 Договору рішень, або розірвати Договір за згодою сторін з визначенням порядку повернення Позивачу безвідсоткової поворотної допомоги.
З огляду на зазначене, враховуючи невиконання Відповідачем взятих на себе зобов`язань згідно умов Договору, Позивач звернувся з позовом, з метою, захисту порушених, на його думку, прав до Відповідача з позовом про розірвання Договору та стягнення 99758 грн 50 коп. безвідсоткової поворотної допомоги та 165000 грн упущеної вигоди.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, надаючи правову оцінку правовідносинам враховуючи положення діючого законодавства України, колегія суддів зауважує таке.
Згідно положень статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
За змістом статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Проаналізувавши зміст укладеного сторонами Договору вбачається, що спірний Договір за своєю правовою природою є змішаним договором, який містить елементи інвестиційного договору, договору про спільну діяльність та договору позики.
Відповідно до статті 9 Закону України "Про інвестиційну діяльність" основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладання договорів, вибір партнерів, визначення зобов`язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб`єктів інвестиційної діяльності.
Згідно статті 4 Закону України "Про інвестиційну діяльність" об`єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях економіки, цінні папери (крім векселів), цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об`єкти власності, а також майнові права.
За змістом частини 1 статті 5 Закону України "Про інвестиційну діяльність" суб`єктами (інвесторами і учасниками) інвестиційної діяльності можуть бути громадяни і юридичні особи України та іноземних держав, а також держави.
Положеннями частин 2, 3 статті 5 Закону України "Про інвестиційну діяльність" передбачено, що інвестори - суб`єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в об`єкти інвестування. 
Інвестори можуть виступати в ролі вкладників, кредиторів, покупців, а також виконувати функції будь-якого учасника інвестиційної діяльності. Учасниками інвестиційної діяльності можуть бути громадяни та юридичні особи України, інших держав, які забезпечують реалізацію інвестицій як виконавці замовлень або на підставі доручення інвестора.
Згідно частин 2, 3 статті 7 Закону України "Про інвестиційну діяльність" інвестор самостійно визначає цілі, напрями, види й обсяги інвестицій, залучає для їх реалізації на договірній основі будь-яких учасників інвестиційної діяльності, у тому числі шляхом організації конкурсів і торгів. За рішенням інвестора права володіння, користування і розпорядження інвестиціями, а також результатами їх здійснення можуть бути передані іншим громадянам та юридичним особам у порядку, встановленому законом. Взаємовідносини при такій передачі прав регулюються ними самостійно на основі договорів.
У свою чергу, положеннями статті 1130 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.
Відповідно до частини 2 статті 1131 Цивільного кодексу України умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.
За змістом статті 1132 Цивільного кодексу України за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов`язання об`єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети.
Згідно статті 1133 Цивільного кодексу України вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв`язки.
Вклади учасників вважаються рівними за вартістю, якщо інше не випливає із договору простого товариства або фактичних обставин. Грошова оцінка вкладу учасника провадиться за погодженням між учасниками.
Відповідно до приписів статті 1134 Цивільного кодексу України внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом. Внесене учасниками майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах усіх учасників і є їхнім спільним майном.
Ведення бухгалтерського обліку спільного майна учасників може бути доручено ними одному з учасників.
Користування спільним майном учасників здійснюється за їх спільною згодою, а в разі недосягнення згоди - у порядку, що встановлюється за рішенням суду. Обов`язки учасників щодо утримання спільного майна та порядок відшкодування витрат, пов`язаних із виконанням цих обов`язків, встановлюються договором простого товариства.
За змістом частини 1 статті 1135 Цивільного кодексу України під час ведення спільних справ кожний учасник має право діяти від імені всіх учасників, якщо договором простого товариства не встановлено, що ведення справ здійснюється окремими учасниками або спільно всіма учасниками договору простого товариства.
Порядок відшкодування витрат і збитків, пов`язаних із спільною діяльністю учасників, визначається за домовленістю між ними. У разі відсутності такої домовленості кожний учасник несе витрати та збитки пропорційно вартості його вкладу у спільне майно.
Згідно статті 1139 Цивільного кодексу України прибуток, одержаний учасниками договору простого товариства в результаті їх спільної діяльності, розподіляється пропорційно вартості вкладів учасників у спільне майно, якщо інше не встановлено договором простого товариства або іншою домовленістю учасників. Умова про позбавлення або відмову учасника від права на частину прибутку є нікчемною.
За змістом пунктів 4, 7 частини 1 статті 1141 Цивільного кодексу України договір простого товариства припиняється, зокрема у разі відмови учасника від подальшої участі у договорі простого товариства або розірвання договору на вимогу одного з учасників, якщо домовленістю між учасниками не передбачено збереження договору щодо інших учасників; досягнення мети товариства або настання обставин, коли досягнення мети товариства стало неможливим.

Зважаючи на межі та доводи апеляційної скарги Відповідача щодо оскарження судового рішення в частині задоволення позовних вимог про розірвання Договору та стягнення 99758 грн 50 коп. безвідсоткової поворотної допомоги в розрізі доводів Позивача щодо підстав припинення даних правовідносин, судова колегія зауважує наступне.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що між сторонами 8 липня 2020 року укладено Договір про спільну (сумісну) діяльність (довірче управління бізнесом).
Згідно преамбули вказаного Договору у якості сторін Договору визначено керуючих – Відповідача та Третю особу; партнера - Позивача.
Разом з тим, Договір підписано Відповідачем як керуючим та Позивачем як партнером.
З огляду на фактичне підписання Договору, сторонами Договору є Позивач та Відповідач.
При цьому правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, тому, оцінюючи відповідність волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їхніх дій, так і певних правових наслідків.
Згідно приписів частини 2 статті 628 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Специфіка змішаних договорів полягає в тому, що вони включають в договірну конструкцію елементи різних договорів, оскільки до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
У разі припинення договору простого товариства речі, передані у спільне володіння та (або) користування учасників, повертаються учасникам, які їх надали, без винагороди, якщо інше не передбачено домовленістю сторін.
Відповідно до вимог частини 1 статті 1142 Цивільного кодексу України учасник може зробити заяву про відмову від подальшої участі у безстроковому договорі простого товариства не пізніш як за три місяці до виходу з договору. Умова про обмеження права на відмову від безстрокового договору простого товариства є нікчемною.
Положеннями статті 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Спір у цій справі виник у зв`язку із ніби то неналежним виконанням Відповідачем взятих на себе зобов`язань, що виявилося у неповерненні інвестиційних коштів, ненаданні документально підтвердженої інформації щодо наявності/відсутності доходу бізнесу, його рентабельності, звітів щодо підтвердження підсумків спільної діяльності та спричинило неможливість досягнення цілей Договору.
Зважаючи на доводи апеляційної скарги Відповідача щодо відсутності в Договорі пунктів котрі б вказували на повернення наданої Позивачем поворотної фінансової допомоги, то колегія суду звертає увагу Відповідача на наступні положення Договору.
Як вбачається із підпункту 1.1.1 Договору метою його укладення є пошук та підбір місця здійснення господарської діяльності, проведення підготовчих та ремонтних робіт на вибраній локації (кав`ярня за адресою: Єлизавети Човдар, 8) до етапу безпосереднього здійснення господарської діяльності, запуск господарської діяльності з постановкою фінансових планів і задач та отримання прибутку в результаті здійснення цієї господарської діяльності, яка має призвести до повернення інвестиції та генерування систематичного прибутку.
Водночас, аунктом 1.4 Договору сторони передбачили, що Відповідач діє з метою якнайшвидшого відшкодування коштів інвестиції Позивачу але без обмеження строку та з урахуванням бізнес ризиків які можуть впливати на зміну терміну повернення інвестицій.
Пунктом 2.2 Договору визначено, що після повного повернення інвестиції Позивачу, що фіксується графіком розподілу доходів, що є невід`ємним додатком до даного договору, доля власності у бізнесі стає 50% Позивача та 50% Відповідачу, при цьому по мірі повернення Позивачу інвестицій, Відповідач пропорційно набуває свою долю власності у бізнесі, і при достроковому припиненню даного Договору ця доля є зафіксованою і підтвердженою графіком розподілу доходів.
За умовами пункту 2.7 Договору після повного повернення інвестицій, за згодою сторін, Позивач може взяти на себе права управління господарською діяльністю бізнесу з всіма повноваженнями управління доступними Відповідачу, але при зменшенні результатів діяльності бізнесу протягом місяця, або при зменшення показників більше ніж на 30% в гіршу сторону більше ніж сім днів поспіль за аналогічний період порівняно з показниками роботи Відповідача на цій точці, Позивач зобов`язався передати повноваження управління бізнесом Відповідачу.
Згідно з пунктом 2.8 Договору після повного повернення інвестицій можуть вільно та на ринкових засадах відчужувати свою долю у власності бізнесу будь якій особі, але пріоритет купівлі долі має сторона Договору.
Відтак, із досліджених умов Договору слідує, що кінцевим результатом Договору щодо спільної діяльності є саме повернення інвестиції та отримання систематичного прибутку від управління бізнесом.
Позивач у позовній заяві зазначив, що Відповідач у односторонньому порядку припинив відносини, самостійно прийняв рішення про відмову від господарської діяльності. 
Як вже зазначено, умовами пунктів 1.1, 1.3 Договору, сторонами погоджено організацію спільної діяльності у сфері господарської діяльності (бізнесу) та за результатом проведення такої господарської діяльності сторонами поставлено за мету повернення інвестиції та генерування систематичного прибутку.
Згідно з пунктом 1.3 Договору сторони погодили, що матеріальна безвідсоткова поворотна допомога (далі - інвестиції) на відкриття бізнесу, яку поніс Позивач у розмірі 318520 грн, відшкодовуються щомісячно з чистого прибутку у пропорції 50% від чистого прибутку бізнесу до моменту повного відшкодування інвестованих коштів.
У свою чергу Позивач, відповідно до пункту 2.5 Договору отримує 50% від чистого доходу бізнесу за свою управлінську діяльність.
Таким чином, сторонами при укладенні Договору було передбачено відшкодування матеріальної безвідсоткової поворотної допомоги (інвестиції) на відкриття бізнесу, які поніс Позивач у розмірі 318 520 грн у повному обсязі. 
Як зазначено Позивачем, за період з січня 2021 року по грудень 2022 року Позивачем через призначеного ним управителя бізнесу здійснено відшкодування безвідсоткової поворотної допомоги (інвестиції) на загальну суму 218 761 грн 50 коп.. 
Згідно наведеного Позивачем у позовній заяві графіку виплат матеріальної безвідсоткової поворотної допомоги (інвестиції), Відповідачем здійснено наступні виплати, що підтверджується витягами оплат на карту: січень 2021 року – 7973 грн., лютий 2021 року – 5016 грн, 5 квітня 2021 року – 10460 грн, 6 травня 2021 року – 8376 грн, 7 червня 2021 року – 12312 грн, 8 серпня 2021 року – 11625 грн, 6 серпня 2021 року – 23352 грн, 7 вересня 2021 року – 16154 грн, вересень 2021 року – 5949 грн, 9 листопада 2021 року – 22405 грн, 8 грудня 2021 року – 12175 грн, 8 червня 2022 року – 15935 грн, 18 серпня 2022 року – 7035 грн, 26 серпня 2022 року – 12499 грн 19 коп., 12 вересня 2022 року – 14438 грн 84 коп., 13 жовтня 2022 року – 16284 грн 02 коп., 11 жовтня 2022 року – 14067 грн 99 коп., 13 грудня 2022 року – 2704 грн 46 коп..
Доказів відшкодування Позивачу безвідсоткової поворотної допомоги (інвестиції) у розмірі 99 758 грн 50 коп. матеріали справи не містять.
В то йже час суд першої інстанції констатує і факт того, що Відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо попередження Позивача про зупинення здійснення господарської діяльності або про відмову від Договору у зв`язку із неможливістю його виконання.
Надані ж Позивачем скріншоти електронного листування не містять підтвердження обставин щодо надання звітності про результати роботи бізнесу, сплати інвестиційних виплат за Договором.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що за умовами пункту 8.2 Договору сторонами визначено, що підведення підсумків спільної діяльності, облік витрат на її ведення і розподіл прибутку між сторонами здійснюється на основі окремого звіту, який складає керуючий щомісячно.
Доказів надання Відповідачем таких звітів на вимоги Позивача № 08/08-1 від 8 серпня 2023 року, № 22/08-1 від 22 серпня 2023 року, № 01/09-1 від 1 вересня 2023 року та претензію № 08/09-1 від 8 вересня 2023 року матеріали справи не містять.
Пунктом 10.3 Договору сторонами передбачено, що при недосягненні показників рентабельності бізнесу середній прибуток менше 30 000 грн на місяць на протязі до 6 місяців бізнес вважається таким який є не здатний виконати мету даного Договору і по ньому приймається одне з таких рішень: продаж об`єкта бізнесу на ринкових умовах за ціною менше ніж пунктом 1.3 з виплатою цих коштів Позивачу; продаж об`єкта бізнесу на ринкових умовах за ціною більше ніж пунктом 1.3 з використанням цих коштів керуючим для відкриття бізнесу на умовах цього Договору у новій локації; продаж об`єкта бізнесу на ринкових умовах за ціною менше ніж пункт 1.3 з дофінансуванням Відповідача недостаючої суми коштів для відкриття бізнесу на умовах Договору у новій локації але з умовами повернення тіла інвестицій у пріоритеті на користь повернення частки Відповідача; переїзд на іншу локацію з перевідкриттям бізнесу на умовах дофінансування партнером бюджету необхідного для запуску господарської діяльності з урахуванням необхідності повернення тіла інвестиції передбаченого пунктом 1.3 сум інвестицій оплачених Позивачем за весь період діяльності.
Згідно з пунктом 10.5 Договору при настанні подій передбачених пунктом 10.3 Договору сторони укладають додаткову угоду що є невід`ємним додатком до Договору.
Як вбачається із матеріалів справи 15 вересня 2023 року представник Позивача звертався до Відповідача із пропозицією про прийняття (у порядку визначеному пунктом 10.3 Договору) спільного рішення щодо бізнесу або розірвання Договору, однак, доказів укладення додаткової угоди до спірного Договору у порядку визначеному пунктами 10.3, 10.5 Договору матеріали справи не містять.
Доказів відшкодування Позивачу залишку безвідсоткової поворотної допомоги (інвестиції) у розмірі 99 758 грн 50 коп. Відповідачем суду першої та апеляційної інстанції не надано.
Будь-яких інших доказів, які б підтверджували об`єктивні перешкоди для належного виконання зобов`язання за спірним Договором Відповідачем не надано, а мети Договору, яка мала призвести до повернення інвестиції та генерування систематичного прибутку не досягнуто.
Колегія суду констатує, що кожна сторона при укладенні правочину має поводити себе добросовісно, обачливо і розумно, об`єктивно оцінювати ситуацію, а стандарт розумної та обачливої поведінки комерсанта набагато вищий, порівняно зі стандартом пересічної розумної людини (Схожі правові висновки наведені також і в постановах Верховного Суду від 27 січня 2021 року в справі №910/17876/19, від 31 березня 2021 року в справі №910/17881/19, від 8 грудня 2021 року в справі №910/5953/17, від 15 грудня 2021 року в справі №910/4908/21).
Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності.
Отже, наявними у справі доказами підтверджується обставина істотності порушень у виконані Відповідачем умов Договору, що призвели до недосягнення мети Договору, не поверненні Позивачу коштів та неможливості усунення такого порушення внаслідок ненадання Відповідачем визначених Договором звітів, документів щодо здійснення господарської діяльності, відповідей на вимоги, претензію, пропозицію Позивача.
В той же час, доказів повернення інвестиції у повному обсязі та/або припинення бізнесу чи прийняття сторонами одного з рішень визначеного пунктом 10.3 Договору, матеріали справи не містять.
Відповідно до приписів частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
У зв`язку із істотним порушенням Відповідачем умов договору, Позивач просить суд розірвати укладений між сторонами договір на підставі статті 651 ЦК України.
Положеннями статті 651 Цивільного кдексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Тобто, у наведеній нормі йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке викликає для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. 
Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. 
Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини 2 статті 651 ЦК України. 
Іншим критерієм істотного порушення договору Закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Водночас, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. 
Вирішальне значення для застосування зазначеного положення Закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.
У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинно вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення.
Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини 1 статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Частинами 1-3 статті 653 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.
У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.
У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.
При цьому під час розгляду справи судом апеляційної інстанції (як і місцевим господарським судом) встановлено обставину істотного порушення Відповідачем умов Договору в частині належного відшкодування Позивачу суми здійсненої інвестиції та недосягнення мети укладення Договору, що не усунені на момент вирішення спору.
Надаючи оцінку позовній вимозі Позивача про розірвання Договору, судом апеляційної інстанції враховується те, що вимога про розірвання Договору є застосовною до чинного договору, строк дії якого не сплив, оскільки, пунктом 11.2 Договору сторони погодили, що Договір вважається безстроковим.
Докази зміни строку дії Договору за взаємною згодою сторін у матеріалах справи відсутні.
З позовною заявою про розірвання спірного Договору Позивач звернулася 2 жовтня 2023 року, тобто тоді коли строк дії цього Договору не сплив.
Підсумовуючи усе описане вище, колегія суду доходить висновку про задоволення позовних вимог щодо розірвання Договору з огляду на доведення підставності таких вимог, що надали можливість розірвати Договір саме за рішенням суду та з огляду на те, що апеляційна скарга Відповідача не спростовує висновків суду першої інстанції в даній частині. 
Дане рішення в цій частині прийнято і місцевим господарським судом, а тому Північно-західний апеляційний господарський суд залишає без змін судове рішення у відповідній частині.

Що ж до вимоги Позивача про стягнення з Відповідача 99 758 грн 50 коп. безвідсоткової поворотної допомоги, враховуючи доводи апеляційної скарги Відповідача про відсутність умов Договору, котрі зобов`язували Відповідача повертати Позивачу отримані інвестиції, то суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Положеннями пункту 1.3 Договору сторони погодили, що матеріальна безвідсоткова поворотна допомога (інвестиції) на відкриття бізнесу, які поніс Позивач у розмірі 318520 грн, відшкодовуються щомісячно з чистого прибутку у пропорції 50% від чистого прибутку бізнесу до моменту повного відшкодування інвестованих коштів.
За умовами пункту 2.7 Договору після повного повернення інвестицій, за згодою сторін, Позивач може взяти на себе права управління господарською діяльністю бізнесу з всіма повноваженнями управління доступними Відповідачу, але при зменшенні результатів діяльності бізнесу протягом місяця, або при зменшення показників більше ніж на 30% в гіршу сторону більше ніж сім днів поспіль за аналогічний період порівняно з показниками роботи Відповідача на цій точці, Позивач зобов`язався передати повноваження управління бізнесом Відповідачу.
Згідно з пунктом 2.8 Договору після повного повернення інвестицій можуть вільно та на ринкових засадах відчужувати свою долю у власності бізнесу будь якій особі, але пріоритет купівлі долі має сторона Договору.
Відтак, із досліджених умов Договору слідує, що кінцевим результатом Договору про спільну діяльність є саме повернення інвестиції та отримання систематичного прибутку від управління бізнесом.
Окрім того, сама допомога має назву «поворотна фінансова допомога», що в своїй суті вказує на принцип повернення такої допомоги.
Згідно пункту 14.1.257 статті 14 Податкового кодексу України поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.
Отже, за своєю правовою природою передані Позивачем Відповідачу кошти за Договором є позикою (поворотною інвестицією) обов`язковою до повернення.
Згідно приписів статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Положеннями частин 1-3 статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
За змістом пункту 10.6 Договору при бажанні Позивача вийти з даного Договору бізнес оцінюється у ринкову вартість і Позивачу повертаються кошти у межах тіла інвестиції за вирахуванням вже отриманих коштів у відсотковій пропорції і виплачується або Відповідачем або за рахунок продажу бізнесу на ринкових засадах.
Як встановлено вище в даній постанові на виконання умов Договору Позивачем передано Відповідачу безвідсоткову поворотну фінансову допомогу в розмірі 318 520 гривень.
За умовами Договору вказана безвідсоткова поворотна фінансова допомога підлягала поверненню Позивачу у вказаній сумі на умовах визначених Договором.
В той же час, з доказів долучених до матеріалів справи вбачається, що Відповідачем сплачено на користь Позивача 218 761 грн 50 коп., що вказує на факт того, що залишок неповернутої поворотної фінансової допомоги за Договором становить 99 758 грн 50 коп.. 
З огляду на невиконання Відповідачем умов Договору щодо повернення Позивачу залишку поворотної фінансової допомоги, враховуючи розірвання Договору в судовому порядку та відсутність у матеріалах справи доказів відшкодування безвідсоткової поворотної фінансової допомоги у розмірі 99758 грн, суд апеляційної інстанції виснує, що вимога Позивача про стягнення з Відповідача на користь Позивача 99 758 грн 50 коп. безвідсоткової поворотної допомоги є правомірною та підлягає задоволенню, з огляду на доведення підставності такої вимог. При цьому, подаючи апеляційну скаргу Відповідач не довів належними і допустимими доказами іншого, а його доводи в цій частині з огляду на встановленні обставини та умови Договору, не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів щодо наявності підстав для задоволення цієї позовної вимоги. Відповідно суд апеляційної інстанції задовільняє позов в цій частині. 
Дане рішення в цій частині прийнято і місцевим господарським судом, а тому Північно-західний апеляційний господарський суд залишає без змін оспорюване судове рішення і в частині стягнення 99758 грн 50 коп. безвідсоткової поворотної допомоги.

Що ж до вимоги Позивача про стягнення з Відповідача 165000 гривень упущеної вигоди, враховуючи доводи апеляційної скарги Позивача щодо доведення належними та допустимими доказами втрати прибутків, що є підставою для стягнення упущеної вигоди, то суд апеляційної інстанції зауважує наступне.
Відповідно до пункту 8 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Частинами 1, 2, 3 статті 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або Законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин, які виражаються у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.
Збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду (lucrum cessans), яка відрізняється від реальних збитків (damnum emergens) тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном.
Слід зауважити, що для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: протиправної поведінки особи (боржника); збитків, заподіяних такою особою; причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; вини особи, яка заподіяла збитки, у тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди.
За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення не настає відповідальність з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди.
При цьому протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності).
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.
Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.
За загальними правилами розподілу обов`язку доказування кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень у господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування в справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
Між тим колегія суду констатує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
При цьому концепція негативного доказу сама по собі порушує принцип змагальності, оскільки допускає можливість вважати доведеним твердження позивача через відсутність спростування цього твердження відповідачем.
Доходячи вищезазначених висновків апеляційний господарський суд враховує правову позицію наведену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі №129/1033/13-ц. 
Правова природа вимоги про відшкодування збитків (майнової шкоди) передбачає доведення позивачем наявності шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди та причинного зв`язку між такою поведінкою та заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.
При цьому Судом апеляційної інстанції встановлено, що на обгрунтування своїх вимог щодо стягнення з Відповідача збитків у вигляді упущеної вимоги Позивач покликається в комплексі на те, що укладаючи Договір розраховував отримати щомісяця прибуток у розмірі не менше 15 000 гривень, виходячи саме з умов пункту 10.3 Договору щодо показника рентабельності та пункту 2.5 Договору щодо розподілу прибутку 50/50.
Позивач в апеляційній скарзі зауважує, що Відповідач як керуючий не забезпечив дотримання такого рівня прибутку та взагалі відмовився виконувати Договір, при цьому Позивач зауважує, що Відповідач продовжує утримувати кав`ярню, вести бізнес на цьому об`єкті та отримує з нього прибуток, користується обладнанням та іншими благами, які були придбані за рахунок наданих Позивачем коштів. 
З розрахунку слідує, що Позивач здійснив нарахування збитків, що складаються із неотриманого доходу, який на його думку Позивач міг би отримати у разі належного виконання умов Договору за період з листопада 2022 по вересень 2023 року (11 місяців х 15 000 гривень).
Надаючи оцінку таким доводам Позивача щодо правових та фактичних підстав для стягнення з Відповідача упущеної вигоди, судом апеляційної інстанції враховується, що за змістом статті 22 Цивільного кодексу України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Тому звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора (позивача) обов`язок також довести, окрім наведеного, реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані за звичайних умов і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання.
Тому при визначенні (обчисленні) розміру упущеної вигоди першочергове значення має врахування критерію звичайних обставин (умов цивільного/господарського обороту), за яких кредитор мав достатні очікування на отримання відповідного доходу в разі належного виконання боржником своїх обов`язків.
При цьому звичайними обставинами (умовами цивільного/господарського обороту) фактично є типові (нормальні) обставини (умови) комерційного обігу (функціонування ринку), а не теоретично, потенційно можливі, особливо сприятливі ситуації, що мали місце під час неналежного виконання боржником своїх обов`язків.
Із наведеного слідує, що вимога про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди має бути належним чином обґрунтована, підтверджена конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання Позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії Відповідача.
Окрім того, Позивач повинен довести обставини вжиття ним певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягає відшкодуванню.
Як вбачається із досліджених вимог № 08/08-1 від 8 серпня 2023 року, № 22/08-1 від 22 серпня 2023 року, № 01/09-1 від 1 вересня 2023 року, претензії № 08/09-1 від 8 вересня 2023 року, пропозиції № 15/09-1 від 15 вересня 2023 року доказів щодо розміру отриманих/неотриманих прибутків Відповідачем не надано та матеріали справи таких доказів не містять.
Договором розмір грошових коштів, що підлягав до відшкодовування щомісячно з чистого прибутку у пропорції 50% від чистого прибутку бізнесу до моменту повного відшкодування інвестованих коштів сторонами також не визначено. При цьому, Позивач самостійно визначає такий дохід в розмірі 15000 грн, виходячи не із одного пункту Договору, а із комплексного аналізу двох пунктів Договору (10.3, 2.5 – котрі не містять визначеної позивачем суми, а містять суму в розмірі – не менше 30000 грн), в інтерпритації Позивача. 
Позивач покликається в апеляційній скарзі на те, що за умовами пункту 10.3 Договору показник рентабельності ведення бізнесу є критерієм, яким мають керуватися учасники Договору з метою прийняття управлінських рішень щодо подальшої долі бізнесу. 
Водночас, такий показник не є тотожним сумі щомісячного чистого доходу, який має бути отриманим за результатами ведення бізнесу та розподіленим між Позивачем та Відповідачем з призми дії пункту 2.5 Договору. 
Положеннями пункту 2 Методичних рекомендацій з аналізу і оцінки фінансового стану підприємств передбачено, що рентабельність – прибутковість роботи підприємства. Рентабельність характеризується величиною прибутку і рівнем рентабельності. Рівень рентабельності обчислюється як відношення отриманого прибутку до вартості капіталу підприємства, до обороту від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), до собівартості реалізованої продукції тощо.
При цьому колегія суду наголошує, що Позивачем не доведено, що за звичайних умов виконання Договору з урахуванням фактичного показника рентабельності, порядку розподілу отриманого чистого прибутку між учасниками, Позивач би дійсно мав би отриманий дохід у розмірі 15 000 грн на місяць. Водночас, інших складових для визначення суми втраченої вигоди Позивачем не наведено. 
Що ж до доводів про те, що Відповідач ніби то продовжує утримувати кав`ярню, веде бізнес та ніби то отримує прибуток, користується обладнанням та іншими благами, що придбані та надані Позивачем, то суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта на те, що дане не є підставою для стягнення саме упущенної вигоди, про котру вказує Позивач і не впливає на оцінку позову в цій частині. А може бути підставою для подачі іншого позову на захист порушених прав Позивача, котрі останній вважає порушеними та не охоплюються цим позовом. 
Отже, підсумовуючи усе описане вище, колегія суддів виснує, що Позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставину реальної можливості отримання розрахованого доходу в розмірі 15000 грн та що цей дохід (вигода) дійсно було б отримано Позивачем за звичайних умов. Відтак Позивачем не доведено вжиття усіх залежних від нього заходів для отримання очікуваного доходу за період нарахування та не доведено належними та допустимими доказами завдання Позивачу Відповідачем збитків саме у вигляді упущеної вигоди у сумі 165 000 грн, що є підставою для відмови у задоволенні цих позовних вимог Позивача, з огляду на їх необгрунтованість та безпідставність. Відповідно суд апеляційної інстанції відмовляє в задоволенні позову в зазначеній частині. 
Дане рішення в цій частині прийнято місцевим господарським судом, а тому Північно-західний апеляційний господарський суд залишає без змін судове рішення і у цій частині.

Згідно до пункту 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. 
Зазначені норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Таким чином, колегія суддів вважає посилання Позивача щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення 165 000 гривень упущеної вигоди та Відповідача щодо відмови в задоволенні позовних вимог про розірвання Договору та стягнення 99758 грн 50 коп. безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, викладені в апеляційних скаргах Позивача та Відповідача, безпідставними, документально необґрунтованими, та такими, що спростовані з підстав, вказаних вище в даній постанові. 
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.
Відтак, виносячи дану судову постанову та враховуючи те, що апеляційним господарським судом залишено без задоволення апеляційну скаргу Позивача та апеляційну скаргу Відповідача, апеляційний господарський суд, відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, залишає судовий збір за розгляд апеляційних скарг за Позивачм та Відповідачем.

Що ж стосується вимог апеляційної скарги поданої Позивачем на додаткове рішення в частині відмови в стягнені 28182 грн витрат на правничу допомогу, понесених Позивачем, то колегія суду зауважує таке. 
4 листопада 2025 року до Господарського суду Вінницької області від представника Позивача надійшла заява № б/н від 4 листопада 2025 року (вх. № 01-34/11944/25 від 4 листопада 2025 року) про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на професійну (правничу) допомогу у справі № 753/17909/23 із доказами на підтвердження цих витрат.
Додатковим рішенням від 20 листопада 2025 року заяву представника Позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення з Відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у справі № 753/17909/23 задоволено частково. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 13 818 грн 20 коп. судових витрат на професійну правничу допомогу.
У задоволенні решти заяви представника Позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу - відмовлено.
Згідно із пунктом 3 частини 1, частиною 3 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Згідно з частинами першою та другою статті 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Згідно з нормами частини 3 статті 124 ГПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Позивачем у позовній заяві (що первинно подана до Дарницького районного суду м. Києва) зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які Позивач поніс та попередньо планує понести у зв`язку із розглядом справи, зокрема щодо судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 27 000 грн.
У пункті 7 позовної заяви Позивачем заявлено про надання Позивачу строку протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду для подання доказів на підтвердження розміру судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, на професійну правничу допомогу, які позивач сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи.
22 листопада 2023 року Дарницьким районним судом м. Києва ухвалено рішення у справі № 753/17909/23, яким позовні вимоги задоволено, розірвано Договір, стягнуто з Відповідача на користь Позивача збитки в розмірі 264 758 грн 50 коп. та судовий збір в розмірі 3 721 грн 19 коп..
15 січня 2024 року представником Позивача подано до суду заяву про розподіл судових витрат (заявлено про стягнення 27 000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу), разом із доказами понесених судових витрат.
12 лютого 2024 року Дарницьким районним судом м. Києва постановлено ухвалу у справі № 753/17909/23, якою заяву представника Позивача Вихрицького Романа Павловича про розподіл судових витрат судом залишено без розгляду.
Не погоджуючись із ухваленим Дарницьким районним судом рішенням від 22 листопада 2023 року, Відповідач звернувся до Київського апеляційного суду із апеляційною скаргою, в якій просив суд скасувати дане рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2023 року.
Постановою Київського апеляційного суду від 7 серпня 2024 року апеляційну скаргу Відповідача задоволено частково, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2023 року скасовано, а провадження у справі № 753/17909/23 закрито.
Водночас, не погоджуючись із постановленою Дарницьким районним судом ухвалою, Позивач звернулася до Київського апеляційного суду із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 12 лютого 2024 року і ухвалити нове рішення про стягнення з Відповідача на користь Позивача 27 000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.
Постановою Київського апеляційного суду від 7 серпня 2024 року ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 12 лютого 2024 року скасовано.
У вказаній постанові судом апеляційної інстанції зауважено про скасування рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2023 року та закриття провадження у справі № 753/17909/23 та зазначено, що додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. Наголошено, що у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу. З огляду на вказане Київський апеляційний суд дійшов висновку про скасування ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 12 лютого 2024 року.
13 вересня 2024 року представник Позивача звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, просив постанову апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.
19 грудня 2024 року Верховним Судом ухвалено постанову у справі № 753/17909/23, якою касаційну скаргу Позивача залишено без задоволення, постанову Київського апеляційного суду від 7 серпня 2024 року залишено без змін.
15 квітня 2025 року Київським апеляційним судом постановлено ухвалу про направлення справи № 753/17909/23 до суду господарської юрисдикції за встановленою юрисдикцією, а саме до Господарського суду Вінницької області.
Господарським судом Вінницької області ухвалено рішення у справі №753/17909/23, яким позов задоволено частково: розірвано Договір та присуджено до стягнення з Відповідача на користь Позивача 99758 грн 50 коп. безвідсоткової поворотної допомоги. У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено. 
Як зазначено в протоколі судового засідання представником Позивача зроблено заяву, що докази понесених судових витрат на професійну правничу допомогу будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Представником Позивача 4 листопада 2025 року сформовано в підсистемі "Електронний суд" та подано до місцевого господарського суду заяву про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу до якої долучено докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, що вказує на подання заяви в межах строків, визначених положеннями статтей 116, 129, 240 Господарського процесуального кодексу України.
У поданій до суду заяві представник Позивача просив стягнути з Відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 42000 грн, що частково задоволено в оспорюваному додатковому рішенні від 20 листопада 2025 року, а саме в сумі 13818 грн 20 коп..
Оцінюючи доводи апеляційної скарги на додаткове рішення, колегія суду констатує, що відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Відповідно до частини 1, пунктів 1, 4 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Судом апеляційної інстанції враховується, що такий вид послуг як письмова консультація, адвокатський запит на отримання доказів, зводиться до послуги із написання позовної заяви. Крім того, в поданих додаткових поясненнях продубльована позиція позовної заяви, що також охоплюється змістом послуги із написання позовної заяви. 
Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
У відповідності до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
В силу дії частин 1, 2 статті 16 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" визначено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За приписами частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
При цьому, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Схожу правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 7 вересня 2020 року в справі №910/4201/19.
Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.
Згідно з частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частиною 8 статтею 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Розмір витрат на професійну правничу допомогу, які Відповідач просив стягнути з Позивача складає 42000 грн.
Колегією суду враховується правило розподілу судових витрат, яке передбачено статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, за яким інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим у частині п`ятій статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії/ бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Схожі висновки викладені й в пунктах 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2021 року у справі № 910/12876/19.
При цьому, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.
Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року в справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі № 912/1025/20.
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21).
З матеріалів справи вбачається, що згідно ордеру серії АІ № 1341583 від 29 січня 2023 року, виданого Адвокатським об`єднанням "Протас, Сорокін та партнери", представництво інтересів Позивача у справі №753/17909/25 здійснював адвокат Вихрицький Роман Павлович.
27 вересня 2022 року між Адвокатським об`єднанням "Протас, Сорокін та партнери" та Позивачем (клієнт) укладено договір № 2709-КЮ про надання правової допомоги (надалі - договір).
За умовами пункту 1.1 Договору клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.
Відповідно до пункту 2.1 Договору сторони погодили, що адвокатське об`єднання на підставі звернення клієнта, приймає на себе зобов`язання з надання наступної правової допомоги: представляє у встановленому порядку інтереси Позивача в господарських судах, судах загальної юрисдикції, адміністративних судах, а також в інших органах під час розгляду правових спорів з усім обсягом прав, наданих учасникам судового процесу, в тому числі правом знайомитися з матеріалами справ, робити з них витяги, знімати копії, брати участь в судових засіданнях, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення суду, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, заперечувати проти клопотань і доводів інших учасників судового процесу, збільшення або зменшення позовних вимог, зміни підстави та предмету позову, укладення мирової угоди, підписання, подання та отримання претензій, позовних та інших заяв, апеляційних та касаційних скарг, а також користуватися іншими правами, наданими чинним процесуальним законодавством України стороні та/або іншому учаснику процесу. 
Згідно з пунктом 4.1 Договору правову допомогу Позивач оплачує шляхом переказу суми, що зазначена в рахунку, або на підставі акту наданих послуг, з розрахунку 3 000 грн за одну годину роботи адвоката, якщо інше не погоджено сторонами. Сторони узгодили, що за цим договором Позивач сплачує адвокатському об`єднанню кошти в сумі 15 000 грн за вступ адвокатського об`єднання у справу та її правовий аналіз.
Згідно з пунктом 4.4 Договору за результатами надання правової допомоги складається акт. В акті вказується (за необхідності) обсяг наданої адвокатським об`єднанням правової допомоги і її вартість. Акт надсилається клієнту засобами поштового зв`язку або на електронну пошту або на будь-який мобільний застосунок, такий як “Viber”, “WhatsApp”, “Telegram”, який зареєстрований за номером мобільного телефону Позивача. На письмову вимогу клієнта адвокатського об`єднання може надавати акти, в яких буде вказано детальний перелік наданої правової допомоги.
За умовами пункту 4.6 Договору сторони можуть встановити розмір плати за вступ адвокатського об`єднання у справу та її правовий аналіз. Така сума є гонораром адвокатського об`єднання та після її сплати поверненню не підлягає.
26 вересня 2022 року між Адвокатським об`єднанням "Протас, Сорокін та партнери" та Відповідачем підписано акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №2612 за змістом якого на підставі Договору № 2709-КЮ адвокатським об`єднанням на замовлення Позивача виконано наступні роботи (надані послуги) - надання правової допомоги за договором (збір і підготовка доказів та позовних заяв, інших процесуальних документів) на загальну суму 70 000 гривень. 
Згідно з актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №0801 від 8 січня 2024 року адвокатським об`єднанням на замовлення Позивача виконано наступні роботи (надані послуги) - надання правової допомоги за договором (представництво інтересів у суді по справі № 753/17909/23) на загальну суму 7 000 гривень.
Відповідно до акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №0311 від 3 листопада 2025 року адвокатським об`єднанням на замовлення Позивача виконано наступні роботи (надані послуги) - надання правової допомоги за договором (представництво інтересів у Господарському суді Вінницької області по справі № 753/17909/23) на загальну суму 15 000 гривень.
Як вбачається із матеріалів справи 8 січня 2024 року адвокатським об`єднанням складено звіт № 4 про надані послуги за Договором №2709-КЮ згідно з яким останнім надано Позивачу послуги з представництва інтересів Позивача у Святошинському районному суді м. Києва під час розгляду справи №753/17909/23 у наступному обсязі: підготовка позову та додатків до нього – кількість годин - 5, вартість – 15000 гривень; підготовка клопотання від 30 жовтня 2023 року про долучення доказів до матеріалів справи та додатків до нього – кількість годин – 2 год., вартість – 6000 гривень; участь в судових засіданнях з розрахунку 3000 грн за одне засідання (30 жовтня 2023 року; 22 листопада 2023 року) - 2 засідання вартість – 6 000 гривень. Всього згідно звіту надано послуги на суму 27 000 гривень. 
За змістом звіту адвоката №1/2025 від 3 листопада 2025 року про надані послуги за Договором адвокатським об`єднанням надано позову послуги з представництва інтересів Позивача у Господарському суді Вінницької області під час розгляду справи №753/17909/23 у наступному обсязі: участь в судових засіданнях з розрахунку 3 000 грн за одне засідання (19 червня 2025 року; 8 серпня 2025 року; 9 вересня 2025 року; 30 вересня 2025 року; 21 жовтня 2025 року) – 5 годин/5 засідань – 15 000 грн.
У частині п`ятій статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 1 серпня 2019 року в справі № 915/237/18, від 17 вересня 2020 року в справі № 904/3583/19, 1 червня 2022 року в справі № 914/4/20.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору.
Принцип пропорційності - загальноправовий принцип, спрямований на забезпечення у правовому регулюванні розумного балансу приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються; дозволяє досягти розумного співвідношення між цілями державного впливу та засобами їх досягнення.
У зв`язку із наведеним, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Матеріалами справи підтверджується надання Адвокатським об`єднанням "Протас, Сорокін та партнери" в особі адвоката Вихрицького Р.П. послуг з професійної правничої допомоги Позивачу у справі №753/17909/23.
Як уже було зазначено, згідно з пунктом 4.1 Договору Позивач оплачує шляхом переказу суми, що зазначена в рахунку, або на підставі акту наданих послуг, з розрахунку 3 000 грн за одну годину роботи адвоката, якщо інше не погоджено сторонами. 
Пунктом 4.2 Договору сторони визначили, що оплата за цим договором здійснюється не пізніше 3-х днів з моменту отримання Позивачем рахунку чи підписання акту наданих послуг. Позивач може здійснювати оплату послуг на підставі цього Договору.
Таким чином, первинними документами щодо наданої адвокатським об`єднанням клієнту правничої допомоги за умовами Договору є акти наданих послуг та документи, що підтверджують оплату наданих послуг згідно виставлених адвокатським об`єднанням рахунків.
Як убачається із матеріалів справи на підтвердження доказів понесених витрат Позивачем надано до суду акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №0801 від 8 січня 2024 року за змістом якого адвокатським об`єднанням на замовлення Позивача виконано наступні роботи (надані послуги) - надання правової допомоги за Договором (представництво інтересів у суді по справі № 753/17909/23) на загальну суму 7 000 гривень та акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №0311 від 3 листопада 2025 року щодо надання правової допомоги за Договором (представництво інтересів у Господарському суді Вінницької області по справі № 753/17909/23) на загальну суму 15 000 грн.
Щодо наданого Позивачем на підтвердження судових витрат на професійну правничу допомогу акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №2612 від 26 грудня 2022 року за змістом якого на підставі Договору № 2709-КЮ на замовлення Позивача виконано наступні роботи (надані послуги) - надання правової допомоги за договором (збір і підготовка доказів та позовних заяв, інших процесуальних документів) на загальну суму 70 000 грн, то колегія суду зауважує, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами четвертою - шостою статті 126, частинами п`ятою - дев`ятою статті 129 ГПК України, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені до стягнення з урахуванням того, чи були такі витрати пов`язані зі справою та чи була їх сума обґрунтованою.
У рішенні Європейського суду з прав людини справі у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (місцевим господарським судом при цьому враховано правову позицію наведену в пунктах 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2021 року в справі № 910/12876/19).
Разом з тим із наданих представником Позивача акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №2612 від 26 грудня 2022 року не вбачається надання адвокатським об`єднанням послуг з професійної правничої допомоги пов`язаних з підготовкою позову про стягнення з Відповідача на користь Позивача 99 758 грн 50 коп. безвідсоткової поворотної допомоги та 165 000 грн. упущеної вигоди, що були предметом розгляду у справі № 753/17909/23 та надання професійної правничої допомоги, пов`язаної з розглядом справи, оскільки вказані документи оформлені до дати складення та подання позовної заяви до суду у цій справі (4 жовтня 2023 року). 
Також із акту надання послуг вбачається надання адвокатським об`єднанням професійної правничої допомоги Позивачу за іншими правовідносинами, у інших судових провадженнях, зокрема зі змісту позовних вимог, вимог щодо надання інформації (за іншими договорами, щодо інших адрес здійснення господарської діяльності), відзиву у іншій судовій справі.
У свою чергу, наданий на підтвердження понесених Позивачем витрат звіт № 4 про надані послуги за Договором оцінюється судом апеляційної інстанції критично, оскільки вказаний документ не погоджений Позивачем, складений адвокатським об`єднанням у односторонньому порядку та не відноситься до переліку документів за Договором, що підтверджують надання послуг професійної правничої допомоги за цим Договором та їх вартість. При цьому констатувавння такого твердження, що наведено в апеляційній скарзі на додаткове рішення не робить цей акт неодностороннім, та не спротовує висновку суду першої інстанції в даній частині, а є по суті спробою сторони усунути недоліки цього акту вже після його оцінки судом в оспореному судовому рішенні.
З урахуванням усього описаного вище колегія суду виснує, що Позивачем доведено, документально обґрунтовано обсяг та розмір витрат на професійну правничу допомогу, що пов`язані з розглядом справи № 753/17909/23 в сумі 22 000 грн. Розмір таких витрат відповідає критерію реальності, співмірності та розумної необхідності таких витрат.
Враховуючи наведене, оцінивши подані Позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат, з огляду на критерії розподілу правничих витрат та обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що витрати Позивача на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом цієї справи підлягають розподілу у сумі 22000 гривень. У задоволенні вимог про стягнення заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20 000 грн, слід відмовити у зв`язку із їх необгрунтованістю та недоведеністю. 
В той же час, відповідно до частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Приймаючи до уваги, що рішенням Господарського суду Вінницької області від 21 жовтня 2025 року в справі № 753/17909/23 позовні вимоги задоволено частково, судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 22 000 грн розподіляються між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог (у відсотковому співвідношенні 62,81%), а відтак судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 13 818 грн 20 коп. покладаються на Відповідача, а судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8 181 грн 80 коп. покладаються на Позивача.
Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, виходячи із принципу розумності судових витрат, враховуючи вищезазначене та всі аспекти і складність даної справи, враховуючи заперечення Відповідача щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції доходить висновку про підставність і обрунтованість стягнення з Відповідача на користь Позивача 13818 грн 20 коп. витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, адже саме такий їх розмір судом визначається як справедливий, а також таким, що відповідає критерію реальності та розумності таких витрат. 
Відповідно приймаючи таке рішення Північно-західний апеляційний господарський залишає без змін додаткове рішення суду першої інстанції, а апеляційну скаргу Позивача на додаткове рішення суду апеляційної інстанції залишає без задоволення.
Керуючись статтями 129, 269-276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Вінницької області від 21 жовтня 2025 року по справі №753/17909/23 - залишити без задоволення.
2. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Вінницької області від 21 жовтня 2025 року по справі №753/17909/23 - залишити без задоволення.
3. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 20 листопада 2025 року по справі №753/17909/23 - залишити без задоволення.
4. Рішення Господарського суду Вінницької області від 21 жовтня 2025 року по справі №753/17909/23 - залишити без змін.
5. Додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 20 листопада 2025 року по справі №753/17909/23 - залишити без змін.
6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
7. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
8. Справу №753/17909/23 повернути Господарському суду Вінницької області.
Повний текст постанови виготовлено 29 січня 2026 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р. 

Суддя Бучинська Г.Б. 

Суддя Олексюк Г.Є.