ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 січня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/16930/25
Провадження № 22-ц/820/218/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І., 
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Міського комунального підприємства «Хмельницьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії для задоволення загальнобудинкових потреб та абонентської плати, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2025 року (суддя Продан Б.Г.).
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд
в с т а н о в и в:
У червні 2025 року МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії для задоволення загальнобудинкових потреб та абонентської плати. 
В обґрунтування позову зазначалось, що МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» є суб?єктом господарювання, яке надає послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та централізованого постачання гарячої води (постачання гарячої води) монопольно в межах власних мереж м. Хмельницького. Квартира відповідачки розташована в багатоквартирному житловому будинку по АДРЕСА_1 , який приєднаний до системи централізованого опалення (теплопостачання), однак 16.10.2006 остання здійснила відключення квартири від системи централізованого опалення. З 09.11.2021 з відповідачкою укладено індивідуальний договір приєднання про надання послуги з постачання теплової енергії.
Позивач зазначив, що оскільки квартира відповідачки обладнана системою індивідуального опалення, а отже не обігрівається від системи централізованого опалення, тому нарахування за послугу з постачання теплової енергії в квартиру не здійснювалось. Проте, багатоквартирний житловий будинок складається не тільки з квартир, а й має інші допоміжні приміщення та місця загального користування, на які витрачається теплова енергія, яка надійшла у будинок. Станом на 01.06.2025 заборгованість відповідачки за надані послуги з постачання теплової енергії для задоволення загальнобудинкових потреб на опалення житлового будинку, в частині, яка припадає на кв. АДРЕСА_2 , за період з 01 грудня 2021 року по 31 травня 2025 року складає 11 630,68 грн. Також, щомісячно відповідачці виставлялись до оплати рахунки за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії і за період з 01.12.2021 по 01.06.2025 нараховано плату за абонентське обслуговування в сумі 709,38 грн.
Зважаючи на викладене, МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» просило суд стягнути з ОСОБА_1 11630,68 грн заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії для задоволення загальнобудинкових потреб на опалення житлового будинку та 709,38 грн заборгованості за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії для задоволення загальнобудинкових потреб на опалення.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії для задоволення загальнобудинкових потреб на опалення житлового будинку по АДРЕСА_1 , в частині, яка припадає на належну їй квартиру АДРЕСА_2 в сумі 11630,68 грн за період з 01.12.2021 по 31.05.2025 та за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії для задоволення загально будинкових потреб на опалення за період з 01.12.2021 по 31.05.2025 в сумі 709,38 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» судові витрати в сумі 3028 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. При цьому, посилається на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Зазначає, що з 02 жовтня 2006 року квартира відповідачки уже була повністю відключена від системи централізованого опалення та гарячого водопостачання, що підтверджується доданим до позову та відзиву актом. Таке відключення відбулось не самовільно, а у відповідності до норм чинного на той час законодавства України, при чому за участі представників як позивача, які власне і проводили таке відключення, так як на їх балансі знаходилась тепломережа усього багатоквартирного будинку, так і представників домоуправління, газконтори і т.д. Тому, позиція позивача, щодо застосування для нарахування боргу загальнодержавних чи місцевих тарифів на послуги з централізованих опалення та постачання гарячої води, розрахунки обсягів споживання теплової енергії, контрольне зняття 14.04.2023, 25.04.2024 та 17.04.2025 показників загальнобудинкового лічильника не мають та не мали жодного відношення до відповідачки, а відповідно і до предмету заявленого позову, оскільки до послуг централізованого опалення і гарячого водопостачання належна відповідачці квартира АДРЕСА_3 не підключена, так як вона ними не користується з 02 жовтня 2006 року. Аналогічним чином неправомірно відповідачці нараховувалась плата за не існуюче абонентське обслуговування з вищезазначених послуг в розмірі 16,89 грн з ПДВ щомісячно.
Посилається на те, що у приміщеннях загального користування, до яких суд відносить приміщення під`їзду, сходові клітки та горище - немає опалювальних приладів, усі ж транзитні мережі постачання теплової енергії до сусідніх квартир проходять через них. Тобто, квартира відповідачки, розміщена на першому поверсі першого під`їзду вказаного багатоквартирного будинку, повністю ізольована від споживання теплової енергії від позивача, що було передбачено ще у 2006 році, а тому протягом уже 16 років відповідачка правомірно не оплачує послуги, які фактично не споживає, оскільки опалює квартиру та підігріває воду газом.
У відзиві на апеляційну скаргу МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» погоджується із висновками суду першої інстанції та просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін. Зазначає, що з 09.11.2021 з відповідачкою, яка є власницею квартири АДРЕСА_3 укладено індивідуальний договір приєднання про надання послуги з постачання теплової енергії. Вказує, що розподіл цієї послуги здійснювався за визначеною законодавцем спрощеною схемою, а припущення відповідачки про відсутність місць загального користування у багатоквартирному житловому будинку є абсурдним. Посилається на те, що наявність приладів опалення в місцях загального користування та допоміжних приміщеннях не впливає на розподіл теплової енергії спожитої будинком, оскільки такий розподіл проводиться розрахунково відповідно до поверховості будинку і пропорційно площі квартири, що перебуває у власності відповідачки та показників приладу комерційного обліку. Нарахування відповідачці проводяться за отриману послугу з постачання теплової енергії для загальнобудинкових потреб, як співвласнику майна багатоквартирного будинку. Крім того, зауважує, що розрахунок заборгованості наданий позивачем при подачі позовної заяви містить зведені відомості про розмір нарахувань і порядок здійснення таких нарахувань, зокрема: кількість спожитих ОСОБА_2 в розрахунковий період будинком, опалювальну площу будинку і квартири відповідачки, розмір тарифу, що застосовується, та формули за якими проводиться розрахунок. Поряд із тим ОСОБА_1 щомісячно направлялися рахунки на оплату послуг.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав. 
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» є суб`єктом господарювання, яке надає послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та централізованого постачання гарячої води (постачання гарячої води) монопольно в межах власних мереж м. Хмельницького. 
ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_3 (а.с. 17-19).
Квартира відповідачки розташована в багатоквартирному житловому будинку, який приєднаний до системи централізованого опалення (теплопостачання). Дана квартира відключена від системи централізованого опалення згідно вказаних технічних умов, про що складено відповідний Акт №180-2006 про відключення від системи центрального опалення і гарячого водопостачання житлового будинку в зв`язку з влаштуванням автономної (квартирної) системи опалення і гарячого водопостачання віл 16.10.2006 (а.с. 20).
З розрахунку заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії для загально будинкових потреб на опалення житлового будинку вбачається, що за період з 01 грудня 2021 року по 14 квітня 2025 року позивачем нарахована заборгованість за надання послуги з постачання теплової енергії для задоволення загальнобудинкових потреб на опалення житлового будинку по АДРЕСА_1 , в частині, яка припадає на квартиру АДРЕСА_2 в сумі 11630,68 грн (а.с. 14).
Також за вказаний період була нарахована заборгованість за надані абонентські послуги в сумі 709,38 грн, що підтверджується довідкою МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» № 225 від 12.06.2025. (а.с.15).
Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.
Такий висновок суду, на думку колегії суддів, відповідає обставинам справи та ґрунтується на нормах чинного законодавства.
Правовідносини між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання» та відповідними постановами Кабінету Міністрів України та рішеннями органів місцевого самоврядування. 
Житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Згідно з п.1 та п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
В силу частин 2 та 7 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до частини 5 статті 13 зазначеного Закону, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
В силу частини 1 статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
В силу ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За приписами ч.2 ст.382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Відповідно до наведених норм закону суд констатує, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Відповідно до ч.6 ст.10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.
Пунктом 2 ч.1 ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що допоміжні приміщення це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні та технічні приміщення).
Відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати регулюються Правилами надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою КМУ від 21 серпня 2019 року №830 (далі - Правила).
Відповідно до п.33 Правил, плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до цих Правил та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, розмір якої не може перевищувати граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України; плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньо будинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається окремим договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку.
Плата за послугу, абонентське обслуговування та плата за обслуговування, поточний ремонт внутрішньо-будинкової системи теплопостачання багатоквартирного будинку вноситься споживачем виконавцю щомісяця однієї сумою в порядку та розмірах, визначених договором. При цьому виконавець забезпечує деталізацію інформації щодо структури плати у рахунках споживачів.
За змістом пункту 38 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 № 830, споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).
Таким чином, співвласники квартир у багатоквартирному будинку повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення (відокремлення) окремих квартир такого будинку від мережі централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загально будинкових потреб на опалення.
Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року затверджено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлях комунальних послуг №315, якою регламентовано визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень (розділ ІІІ Методики).
У ч.2 Розділу І Методики, в редакції станом на 09.11.2021, місця загального користування (далі - МЗК) - місця, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців, крім допоміжних приміщень.
У ч.2 Розділу І Методики, в чинній редакції, зазначено, що загальнобудинкові потреби на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньо будинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньо будинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення. Місця загального користування (далі - МЗК) - загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень.
Відповідно до п. 2 розділу ІІІ Методики, в редакції станом на 09.11.2021, у разі відсутності вузлів розподільного обліку у МЗК та допоміжних приміщеннях будівлі обсяг теплової енергії, витрачений на опалення МЗК та допоміжних приміщень будівлі, визначається як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі (Qопбуд): одноповерхова будівля - 20 %; двоповерхова - 18 %; триповерхова - 16 %; чотириповерхова - 14 %; п`ятиповерхова - 12 %; шестиповерхова та вище - 10 %.
Відповідно до розділу ІV Методики, в чинній редакції, у разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення (Qз.б.поп.проект), може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку (Qопбуд): для 1-5 поверхової будівлі/будинку - 25 %; для 6-10 поверхової будівлі/будинку - 20 %; для будівлі/будинку вище 10 поверхів - 15 %; для будівель/будинків комбінованої поверховості - відсоток, визначений як середнє арифметичне значення вищевказаних відсотків в залежності від поверховості частин будівлі/будинку.
Споживачі, власники житлових/нежитлових приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення, проводять оплату: за обсяг теплової енергії витраченої на загально будинкові потреби протягом опалювального сезону, за абонентське обслуговування, що нараховується щомісячно протягом року, з наявністю будинкового вузла комерційного обліку теплової енергії.
Таким чином, обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи опалення приймається як частка від загального обсягу теплової енергії, спожитої на опалення будівлі при подачі теплоносія в опалювальні приміщення від центрального теплового пункту теплорегулюючої/когенераційної установки. Законодавство не передбачає залежності від наявності приладів опалення у місцях загального користування для здійснення розподілу теплової енергії на такі місця.
В постанові ВС від 22 грудня 2020 року в справі №311/3489/18 зроблено висновок, що спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Внутрішньо будинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.
Отже, співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення їх квартир від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.
На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідачка зобов`язана нести витрати за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень багатоквартирного будинку. 
А тому, доводи апеляційної скарги про відсутність у сторін договірних відносин, а також про те, що квартира відповідачки повністю відключена від системи централізованого опалення та гарячого водопостачання, у зв`язку із чим вона не оплачує вказаних послуг є безпідставними та не приймаються колегією суддів. 
Суд апеляційної інстанції відхиляє аргументи апеляційної скарги про незаконність нарахування позивачем плати за абонентське обслуговування з постачання теплової енергії (централізованого опалення) за опалення місць загального користування та функціонування систем.
Пунктом 11 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).
Згідно п.33 Правил, надання послуг з постачання теплової енергії, передбачена щомісячна плата за абонентське обслуговування. Абонентська плата включає такі витрати: здійснення розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами (зняття показів теплового лічильника, розподіл спожитих Гкал між абонентами; друк інформаційних повідомлень), оплата банківських послуг, нарахування та стягнення плати за спожиті послуги; заробітна плата обслуговуючого персоналу та нарахування єдиного соціального внеску на зарплату; обслуговування та заміна вузлів комерційного обліку теплової енергії (у разі їх наявності), господарські витрати (електроенергія, заправка картриджів, обслуговування комп`ютерів, канцелярські витрати, надання різних довідок).
Плата за абонентське обслуговування нараховується всім споживачам. Споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуги або у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого теплопостачання.
Плата за абонентське обслуговування затверджується внутрішнім наказом по підприємству та визначається виконавцем комунальних послуг за їх фактичними витратами у розрахунку на 1 абонента/місяць. Тобто плата за абонентське обслуговування розраховується не за обсяги спожитих послуг, а в розрахунку на 1 абонента та виставляється, як окремий платіж.
Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про відсутність опалювальних приладів у приміщеннях загального користування, оскільки таких доказів суду не надано, крім того, сама по собі відсутність приладів опалення в багатоквартирному будинку не підтверджує відсутність системи опалення у місцях загального користування всього будинку (постанова ВС від 20.11.2019 у справі №357/4664/15-ц).
Апеляційним судом не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які б були підставою для скасування судового рішення у справі.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди скаржника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом. 
Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається. 
Згідно зі статтею 141 ЦПК України, судові витрати у зв`язку з переглядом судового рішення перерозподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2025 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 22 січня 2026 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай