РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 грудня 2025 року 
м. Рівне
Справа № 565/645/25
Провадження № 22-ц/4815/1427/25
Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача – Боймиструка С.В., суддів: Гордійчук С.О., Шимків С.С.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Вараського міського суду Рівненської області від 29 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,
в с т а н о в и в :
25 березня 2025 року ОСОБА_2  звернувся в суд із позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути з неї на його користь аліменти в розмірі 1/5 частки заробітку (доходу) відповідача на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.
Позов обґрунтовується тим, що позивач ОСОБА_2 досяг повноліття, продовжує навчання і на даний час навчається на 3 курсі бакалаврського рівня вищої освіти денної форми навчання Навчально-наукового Інституту енергетики Національного університету «Одеська політехніка», термін закінчення навчального закладу - 30 червня 2026 року. Позивач у позові вказує, що отримує 2500,00 грн. стипендії та аліменти від батька ОСОБА_3 на період навчання, самостійного заробітку не має, оскільки навчається на денній формі навчання та повністю зайнятий навчальним процесом, окрім того, зазначає, що навчається дистанційно, що є об`єктивною перешкодою для влаштування на роботу. У зв`язку з навчанням, несе витрати на проживання, оскільки проживає в орендованій квартирі, харчування та проїзд, несе витрати на придбання одягу та взуття, канцелярського приладдя, тощо. При цьому, вказує, що його матір - ОСОБА_1 матеріальної допомоги на період його навчання не надає. Додатково зазначає, що разом із відповідачем ОСОБА_1 має у власності по 1/2 частці квартири АДРЕСА_1 , однак через конфлікти із матір`ю, яка постійно створює йому перешкоди у користуванні житлом, не зміг проживати разом з нею та переїхав у інше житло, яке винаймає за договором оренди, та, відповідно, з власних коштів оплачує вартість оренди житла, яка становить 8000,00 грн. на місяць. ОСОБА_2 також зауважує, що, для потреб навчання, відповідач ОСОБА_1 придбала для нього в кредит ноутбук, але оплату кредиту фактично здійснював він із коштів, які отримує від батька, як аліменти. При цьому, стверджує, що його мати має можливість сплачувати аліменти у зазначеному ним в позові розмірі, оскільки отримує пенсійне забезпечення, періодично працює на сезонних роботах, відвідує Європейські країни, не має інших утриманців.

Рішенням Вараського міського суду Рівненської області від 29 липня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь та на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який продовжує навчання, аліменти в розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 25 березня 2025 року по 30 червня 2026 року включно.
Право на утримання припиняється у разі припинення навчання ОСОБА_2 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач не довів потреби в аліментах. Позивач надав лише договір оренди житла, але не надав жодних документів (квитанцій, платіжних доручень), які б підтверджували фактичну оплату ним оренди, харчування, одягу чи засобів для навчання.
Крім того, син має можливість проживати разом із нею, що робить потребу в окремому утриманні «штучно створеною».
Позивач навчається на бюджетній основі дистанційно (онлайн), що не потребує додаткових витрат на підручники (вони безкоштовні в електронному вигляді) чи проїзд до закладу.
Стипендія сина (2500 грн) фактично перевищує реальний дохід матері, який після відрахувань пенсійним фондом становить менше 2500 грн.
Дохід Апелянта є нижчим за прожитковий мінімум і не покриває навіть її базові потреби: харчування, ліки та комунальні послуги.
Апелянт наголошує, що обов`язок утримувати повнолітню дитину не є безумовним (на відміну від обов`язку щодо неповнолітніх) і виникає лише за сукупності обставин: потреби дитини та реальної можливості батьків надавати таку допомогу.
Суд не врахував правові позиції ВС (справи № 748/2340/17, № 381/2423/20), які вимагають досліджувати працездатність батьків, їхній дохід та участь обох батьків у забезпеченні дитини.
Висновок суду про наявність потреби в допомозі ґрунтується на припущеннях, а не на доказах, що суперечить ст. 12 та ст. 81 ЦПК України.
Суд не надав у рішенні мотивованої оцінки аргументу про те, що Позивач є визнаним кривдником, а Апелянт - постраждалою від домашнього насильства, що робить стягнення аліментів морально неприйнятним

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

28 листопада 2025 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи у відкритому судовому засіданні з викликом сторін.
В її обґрунтування вказано, що необхідність судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи зумовлена неможливістю повноцінно пояснити обставини справи тільки в письмовій формі.
Вважає за необхідне надати усні пояснення щодо свого фінансового стану, що впливає на можливість утримання повнолітнього сина.
Також особистого пояснення, на думку апелянта, потребує наявні судові рішення щодо вчинення позивачем домашнього насильства.
Стаття 368 ЦПК України визначає порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції.
З огляду на частину першу цієї статті, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Частиною третьою встановлено, що з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Предметом позову є стягнення аліментів, ціна позову не перевищує 30 розмірів прожиткового мінімуму, справа не віднесена до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).
Враховуючи викладене, характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування та зважаючи на конкретні обставини у справі, апеляційна скарга підлягає до розгляду в апеляційному порядку без виклику учасників справи, тому клопотання про проведення судового засідання з викликом (повідомленням) учасників до задоволення не підлягає.
Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 24.07.2015 року, матір`ю якого у свідоцтві вказано ОСОБА_1 .
ОСОБА_2 є студентом 3 курсу бакалаврського рівня вищої освіти денної форми навчання Навчально-наукового Інституту енергетики Національного університету «Одеська політехніка», термін закінчення навчального закладу - 30 червня 2026 року, що підтверджується довідкою навчального закладу №153 від 19.03.2025 року.
Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності, в рівних - по 1/2 частках, є власниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна №417561402 від 12.03.2025 року.
1/2 частка власності на вищезазначену квартиру набута позивачем ОСОБА_2 на підставі договору дарування частки квартири від батька ОСОБА_1 , що підтверджується договором серії НАР 486386 від 08.09.2015 року.
Згідно відповіді Вараського РВП ГУНП в Рівненській області від 14.04.2025 року за вих.№73066-2025, ОСОБА_2 повідомлено, що за результатом розгляду його звернення, щодо створення перешкод у користуванні його часткою квартири вбачаються ознаки цивільно-правових відносин та рекомендовано звернутися до суду для вирішення спору.
Відповідно до ухвали Вараського міського суду Рівненської області від 30.06.2025 року слідує, що в провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення та встановлення порядку користування квартирою.
Згідно договору оренди житлового приміщення від 01.04.2025 року, позивач ОСОБА_2 винаймає житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_2 , вартість оренди житла складає 8000,00 грн. на місяць (п.1.2. Договору).
Окрім того, встановлено, що рішенням Кузнецовського (нині - Вараського) міського суду Рівненської області від 01.05.2023 року, з ОСОБА_3 на користь та на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову - 03.04.2023 року по 01.08.2026 року включно, як на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.
Згідно довідки про доходи №6783727846922755, ОСОБА_1 отримала за період з 01.01.2025 року по 31.07.2025 року 19963,00 грн. пенсійного забезпечення (пенсії за віком).
На підтвердження витрат ОСОБА_1 , судом досліджено докази, надані відповідачем, зокрема, квитанції про оплату комунальних послуг, квитанції про оплату придбаних ліків та лікування у стоматолога, накладну №314 про купівлю скла.
Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Стягнення аліментів на утримання повнолітніх сина, дочку, які продовжують навчання, є одним із способів захисту їхніх інтересів, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Наведеному відповідають і роз`яснення, викладені в пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Як роз`яснено в пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Зазначена правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц.
Відповідно до вимог статей 12,13,81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності з ч. 1 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Отже при розгляді справ даної категорії позивач повинен довести потребу в матеріальній допомозі та її розмір, а відповідач неможливість надання такої допомоги або можливість надання у меншому розмірі, ніж вимагає позивач.
Не доведення позивачем таких обставин може стати підставою для відмови в задоволенні позовної заяви.
Такі висновки відображені й практиці Верховного суду, зокрема Касаційний цивільний суд у складі Верховного суду у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 635/1139/17 прийшов до наступних висновків:«Однак, встановивши, що повнолітні діти відповідача перебувають на повному речовому, продовольчому та фінансовому забезпеченні за рахунок державного бюджету Міністерства оборони України, ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не врахували, що позивачі не довели існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі статті 199 СК України, що є їх процесуальним обов`язком, не надали будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у них потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо).»
Тому звертаючись до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на період навчання, необхідно надати всі наявні докази, що підтверджують необхідність отримання такого утримання, наприклад: довідка про вартість навчання, в разі якщо дитина навчається на контрактній формі навчання, докази, що підтверджують вартість проживання в гуртожитку чи договір оренди іншого житла, виписка з банківського рахунку дитини, чи будь-які інші докази на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у нього потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо).
Згідно з п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Тож, вирішуючи питання про стягнення аліментів суд має встановити матеріальне становище платника та отримувача аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів тощо.
Обов`язок доведення того факту, що особа в силу тих чи інших обставин не може здійснювати сплату аліментів покладається на самого платника аліментів.
Разом з тим, доведення тієї обставини, що отримувач аліментів потребує грошового утримання покладається саме на позивача. Тому, при зверненні з позовною заявою до останньої необхідно долучити всі можливі докази того, що у позивача відсутній дохід, це може бути наприклад виписка по банківським рахункам отримувача аліментів, тощо.
Підсумовуючи вищевикладене, на відмінну від стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягнення аліментів на дитину, що продовжує навчання не є безумовним та потребує доказування таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Натомість позивачем не надано доказів того, які витрати він несе у зв`язку з навчанням, на що саме необхідні кошти, у чому саме полягає потреба у матеріальній допомозі.
Доказів на підтвердження вартості витрат, пов`язаних з навчанням (вартості підручників, посібників для навчання, вартості іншого приладдя, проїзду до навчального закладу, тощо) позивач не надав, як і наявності чи відсутності власних доходів (банківські виписки, відомості з ДФС). 
Крім того, позивач є власником 1/2 квартири у АДРЕСА_3 , та як стверджує у позові проходить дистанційне навчання. Водночас з 01.04.2025 року винаймає квартиру АДРЕСА_2 , вартість оренди житла складає 8000,00 грн.
Однак, за доводами позивача, найм іншого житла зумовлений не навчанням, а конфліктом з матір`ю, яка є співвласником іншої частини квартири.
Водночас у судовому порядку доведена саме вина позивача у домашньому насильстві щодо відповідачки (постанова Вараського міського суду від 18 березня 2025 року у справі №565/543/25).
Неправильно посилатись на створення відповідачкою перешкод у користуванні спільною квартирою, оскільки такий спір не було вирішено до ухвалення рішення у цій справі.
Відтак слід погодитись з доводами апеляційної скарги щодо недоведеності позивачем потреби в утриманні.
Оскільки потреба в утриманні позивачем не доведена належними, допустимими та достатніми доказами - висновки суду про наявність усіх підстав для стягнення аліментів на дитину що продовжує навчання є передчасними.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити, рішення Вараського міського суду Рівненської області від 29 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове.
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.

Шимків С.С.