Справа № 372/4634/23 
Провадження 2-др/372/51/25

Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2025 року  Обухівський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Сташків Т.Г., 
за участю секретаря судового засідання Таценка М.Д.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача Задорожної А.П.,
представник відповідача Линдюка С.С.,
розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні об`єднану цивільну справу за заявами представників позивача ОСОБА_1 – адвокатів Крамара Олега Петровича, Буценка Антона Ігоровича, Задорожної Анастасії Петрівни, представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Линдюка Святослава Степановича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 372/4634/23 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок пожежі,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 02 грудня 2025 року позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок пожежі, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду (збитки), завдану внаслідок пошкодження та знищення майна, у розмірі 26 890 858,10 грн., а також витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 13 473,70 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
05.12.2025 року представник позивача – Крамар О.П. через підсистему «Електронний суд» звернувся із заявою про винесення додаткового рішення та стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 165 000, 00 грн. 
05.12.2025 року представник позивача – Буценко А.І. через підсистему «Електронний суд» звернувся із заявою про винесення додаткового рішення та стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16 000, 00 грн. 
08.12.2025 року представник відповідача – Линдюк С.С. через підсистему «Електронний суд» звернувся із заявою про винесення додаткового рішення та стягнення з позивача на користь відповідача судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу та інших витрат у розмірі 833 750, 95 грн. 
10.12.2025 року представник позивача – ОСОБА_3 звернулася із заявою про винесення додаткового рішення та стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 143 200, 00 грн. 
Вказані заяви обґрунтовуються тим, що питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу рішенням суду від 02 грудня 2025 не вирішувалося.
18.12.2025 представник позивача – Задорожна А.П. через підсистему «Електронний суд» подала клопотання про зменшення витрат відповідача на оплату правничої допомоги, в якому просила розділити судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог: 88 % - позивачу та 12% - відповідачу.
19.12.2025 представник відповідача через підсистему «Електронний суд» подав заперечення на клопотання сторони позивача, в якому просив відмовити у задоволенні заяв про стягнення судових витрат з правничої допомоги з ОСОБА_2 з підстав недоведеності понесених витрат та не співмірності.
Ухвалою суду від 19 грудня 2025 об`єднано цивільну справу 372/4634/23 (провадження № 2-др/372/51/25) за заявою представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Крамара Олега Петровича з цивільною справою №372/4634/25 (провадження № 2-др/372/52/25) за заявою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Буценко Антона Ігоровича про ухвалення додаткового рішення, з цивільною справою №372/4634/23 (провадження № 2-др/372/53/25) за заявою представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Линдюка Святослава Степановича про ухвалення додаткового рішення, та з цивільною справою №372/4634/23 (провадження № 2-др/372/55/25) за заявою представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Задорожної Анастасії Петрівни про ухвалення додаткового рішення в одне провадження. Присвоєно об`єднаній справі № 372/4634/23 (провадження № 2-др/372/51/25).
У судовому засіданні позивач заяви своїх представників підтримав та просив задовольнити. В задоволенні заяви представника відповідача просив відмовити.
Представника позивача Задорожна А.П. заяви подані представниками позивача просить задовольнити. В задоволенні заяви представника відповідача просила відмовити.
Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні подану заяву підтримав та просив задовольнити, а у задоволені заяв представників позивачів відмовити. 
Заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, розглянувши подані заяви, суд дійшов висновку про наступне.
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 02 грудня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок пожежі, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду (збитки), завдану внаслідок пошкодження та знищення майна, у розмірі 26 890 858,10 грн., а також витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 13 473,70 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Питання про розподіл між сторонами судових витрат на правничу допомогу, не вирішувалося.
Зазначене судове рішення на час розгляду даних заяв про ухвалення додаткового судового рішення не набрало законної сили.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до частини 3 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч.3 п.1 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною 3 статті 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 134 ЦПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
У постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 369/7551/21 зазначено, що виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 301/1894/17.
У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Представником позивача ОСОБА_1 – адвокатом Крамаром О.П. заявлено суму до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 165 000 грн.
На підтвердження вказаних витрат до заяви додано: копію договору надання правничої допомоги від 28.09.2023 р. укладено між ОСОБА_5 та адвокатом Крамаром О.П.; копію акту приймання-передачі виконаної роботи від 04.12.2025 р. № 01 до Договору надання правничої допомоги від 28.09.2023 року, в якому наведено перелік наданих послуг; копію квитанції № 1 про отримання готівкових коштів від 04.12.2025 р.
Представником позивача ОСОБА_1 – адвокатом Буценко А.І. заявлено суму до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000 грн.
На підтвердження вказаних витрат до заяви додано: копію акту приймання-передачі виконаної роботи від 04.12.2025 р. в якому наведено перелік наданих послуг; копію квитанції № 3577551 від 04.12.2025 р. При цьому договір про надання правової допомоги адвокатом Буценко А.І. суду не надано.
Представником позивача ОСОБА_1 – адвокатом Задорожною А.П. заявлено суму до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 143 200 грн.
На підтвердження вказаних витрат до заяви додано: копію договору надання адвокатської допомоги від 19.02.2024 р. укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Задорожною А.П.; копію акту приймання-передачі наданих юридичних послуг від 20.11.2025 (відповідно до договору про надання адвокатської допомоги б/н від 19.02.2024) в якому наведено перелік наданих послуг; копію квитанції № 1 про отримання готівкових коштів від 20.11.2025 р.
Представником відповідача ОСОБА_2 – адвокатом Линдюком С.С. заявлено суму до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та інших витрат у розмірі 883 750, 95 грн.
На підтвердження вказаних витрат до заяви додано: копію договору надання правової (правничої) допомоги від 07.12.2023 р. укладеного між ОСОБА_2 та адвокатським бюро «Линдюка Святослава»; розрахунок витрат на правничу допомогу, в якому наведено перелік наданих послуг; копію акту наданих послуг №1 від 15.05.2025 року; копію акту наданих послуг № 2 від 03.12.2025 року; копію акту наданих послуг № 3 від 05.12.2025 року.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Згідно постанови Верховного Суду у справі № 922/445/19 від 03 жовтня 2019 року, за умови належного підтвердження витрати на професійну правничу допомогу стягуються і у випадку, коли фактично ще не сплачені стороною, а тільки мають бути сплачені. Верховний Суд прийшов до висновку, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються  у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково, а саме на 87,97 %.
Оцінюючи заявлений до відшкодування розмір витрат сторони позивача на професійну правничу допомогу адвокатів, суд виходить з того, щоб відповідні витрати не мали надмірний характер, а також відповідали критеріям співмірності, розумності та обґрунтованості такого розміру з урахуванням обставин справи.
Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04).
Суд не погоджується з заявленою адвокатом Линдюком С.С. сумою витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 833 750, 95 грн., вважає її завищеною, не співмірною зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17).
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Таким чином, виходячи з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру та обсягу наданих послуг, приймаючи до уваги ціну позову, конкретні обставини, суд дійшов висновку зменшити розмір витрат відповідача на професійну правничу допомогу до 70 000 грн.
Щодо заяви про накладення штрафу на ОСОБА_1 за невиконання ухвали Обухівського районного суду Київської області від 27.02.2024 про надання оригіналів документів для дослідження. 
Додаткове судове рішення є засобом усунення недоліків основного рішення, яким вирішено спір по суті позовних вимог за результатами судового розгляду справи, а не прийняття додаткових судових рішень.
Згідно ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:  1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;  2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;  3) судом не вирішено питання про судові витрати;  4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Наведений перелік підстав, за яких може бути постановлене додаткове рішення, є вичерпним.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Верховний суд вже звертав увагу, що додаткове рішення може бути ухвалено судом лише після прийняття рішення по суті спору та за наявності перелічених у частині першій статті 270 ЦПК України підстав (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 21червня 2023 року у справі N905/1907/21 (провадження N 12-1гс23); від 27 листопада 2019 року у справі N 242/4741/16-ц (провадження N 14-515цс19); від 04 грудня 2019 року у справі N 917/1739/17, провадження (N 12-161гс19); постанови Верховного Суду від 18 квітня 2019 року у справі N 464/944/17 (провадження N 61-4050св19), від 18 квітня 2019 року у справі N 464/944/17 (провадження N 61-4050 св 19); від 13 липня 2022 року у справі N 148/74/21 (провадження N 61-317 св 22); від 22 лютого 2023 року у справі N 372/3463/21 (провадження N 61-9018 св 22), від 30 липня 2025 року у справі N 448/1650/24 (провадження N 61-3092св25).
Додаткове рішення суду ухвалюється тоді, коли суд не вирішив усі заявлені вимоги у справі або не розв`язав окремі процесуальні питання. Суд не вправі під виглядом додаткового рішення змінити зміст рішення або вирішити нові питання, що не досліджувалися в судовому засіданні. 
З наведено вбачається, що питання про накладення штрафу на позивача, не підлягає розгляду в межах вирішення справи про ухвалення додаткового рішення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 133, 135, 141, 263, 270 , 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Ухвалити додаткове рішення по цивільній справі № 372/4634/23 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок пожежі.
Заяви представників позивача ОСОБА_1 – адвокатів Крамара Олега Петровича та Задорожної Анастасії Петрівни про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу, задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  витрати на правову допомогу у розмірі 271 123 (двісті сімдесят одна тисяча сто двадцять три) грн. 90 коп.
У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Буценка Антона Ігоровича про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу – відмовити.
Заяву представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Линдюка Святослава Степановича про стягнення витрат на правову допомогу, задовольнити частково – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 70 000 грн.
У задоволенні іншої частини вимог – відмовити.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення додаткового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього додаткового рішення.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя :      Т.Г. Сташків