П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/27660/24	

 	Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О.В. Дата і місце ухвалення: 10.10.2025р., м. Одеса 	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого – Ступакової І.Г.
суддів – Бітова А.І.
– Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи – платника податків ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій, визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2024 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій №2132/1532240520 від 15.01.2024р., визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу №Ф-2128 від 15.01.2024р.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що спірне рішення про застосування штрафних санкцій та вимогу про сплату боргу прийнято Головним управлінням ДПС в Одеській області за наслідками документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 з питань єдиного внеску, про яку позивач не був обізнаний та не приймав у ній участі, у зв`язку з чим був позбавлений можливості надати документи щодо своєї фінансово-господарської діяльності. Контролюючим органом порушено вимоги пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України та проведено перевірку на підставі інформаційних баз, а не первинних документів. Позивач зазначав, що в нього наявні всі первинні документи щодо його господарської діяльності за 2018, 2020, 2021 та 2022 роки. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення від 10.10.2025р., з ухваленням по справі нового судового рішення – про задоволення його позову у повному обсязі.
Також, апелянт просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області на користь фізичної особи платника-податку ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу адвоката, докази понесення яких ним буде надано в межах процесуальних строків. 
В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не надано належної правової оцінки посиланням позивача на те, що він не був обізнаний про проведення перевірки та не приймав в ній участі, оскільки після того як ФОП ОСОБА_1 припинив свою господарську діяльність (26.04.2022р., номер запису : 2005560060002159007), з метою збереження життя і здоров`я родини, він змінив місце перебування на більш безпечне, а тому не міг знати про факт проведення податкової перевірки, бути фізично присутнім при ній та надавати контролюючому органу необхідні пояснення та документи. Таким чином, Головне управління ДПС в Одеській області здійснило позапланову перевірку ФОП ОСОБА_1 не аналізуючи взагалі жодного документу його фінансово-господарської діяльності. Про існування позапланової перевірки та про її результати, позивачу стало відомо з листа Головного управління ДПС в Одеській області №6545/6/15-32-24-05-06 від 28.02.2024р. Донарахування Головним управлінням ДПС в Одеській області єдиного внеску та штрафних санкцій з єдиного внеску позивачу пов`язано з тим, що під час проведення перевірки контролюючим органом не було проаналізовано жодного первинного документа і тому ревізор зробив висновок, що витрат ФОП ОСОБА_1 в своїй діяльності не мав, окрім витрат на виплату заробітної плати працівникам, сплати податків та сплати за ліцензію.
В апеляційній скарзі апелянт наводить обставини здійснення ним фінансово-господарської діяльності у 2018, 2020, 2021, 2022р.р., зокрема, з посиланням на укладені ним з контрагентами договори та первинні документи, підтверджуючі їх виконання. Зазначене, за твердженнями апелянта, беззаперечно свідчить про те, що він мав витрати, відмінні від виплати заробітної плати працівникам, сплати податків та сплати за ліцензію.
Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що у випадку, якщо податковий орган не отримав документи - це не є автоматичною підставою для застосування приписів пункту 44.6 статті 44 ПК України, адже ФОП ОСОБА_1 займався реалізацією підакцизної продукції за наявності РРО, що давало змогу перевіряючим (контролюючому органу) проаналізувати відповідну податкову інформацію про надходження цього товару на адресу позивача від його контрагентів, які є платниками акцизного збору та ПДВ, наслідком чого є підтвердження витрат позивача. 
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, фізична особа – підприємець ОСОБА_1 у період з 09.01.2020р. по 26.04.2022р. перебував на обліку за №255600000000159007 у Головному управлінні ДПС у Одеській області, Приморській державній податковій інспекції як фізична особа – підприємець на загальній системі оподаткування здійснюючи діяльність згідно обраного основного виду діяльності «Обслуговування напоями». 
Згідно відомостей в інтегрованій картці платника податковою адресою позивача є: АДРЕСА_1 . 
ОСОБА_1 прийняв рішення про припинення підприємницької діяльності за власним рішенням, у зв`язку з чим 26.04.2022р. проведено державну реєстрацію припинення за №2005560060002159007.
У зв`язку з припиненням позивачем господарської діяльності та зняттям з обліку Управлінням оподаткування фізичних осіб Головного управління ДПС в Одеській області проведено позапланову невиїзну перевірку фізичної особи – платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками та іншого законодавства за період з 01.01.2017р. по 26.04.2022р.
За наслідками перевірки складено акт перевірки №17476/15-32-24-05-09/ НОМЕР_1 від 28.06.2023р. Вказаною перевіркою було встановлено заниження чистого оподатковуваного доходу, на який нараховується, зокрема, єдиний соціальний внесок.
У зв`язку із змінами до п.9 прим.23 розд. VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Головним управлінням прийнято наказ №8294-п від 13.10.2023р. про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФО-ПП ОСОБА_1 з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 20.08.2015р. по 26.04.2022р.
Копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки №8294-п від 13.10.2023р. та повідомлення Головного управління ДПС в Одеській області від 13.10.2023р. №542/15-32-24-05 про дату початку та місце проведення документальної позапланової невиїзної перевірки направлено відповідачем засобами поштового зв`язку на податкову адресу позивача ( АДРЕСА_2 ) рекомендованим листом з повідомленням про вручення від 16.10.2023р. №0600053198322.
Поштове відправлення 17.11.2023р. повернулося до Головного управління ДПС в Одеській області без вручення його адресату із відміткою «за закінченням терміну зберігання».
У період з 20.11.2023р. по 24.11.2023р. Головним управлінням ДПС в Одеській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФО-ПП ОСОБА_1 з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 20.08.2015р. по 26.04.2022р., за наслідками якої був складений акт перевірки №33726/15-32-24-05/ НОМЕР_1 від 30.11.2023р.
Актом перевірки, серед іншого, зафіксовано порушення ФО-ПП ОСОБА_1 п.2 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст.7, п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», внаслідок чого занижено суму єдиного внеску з сум доходу на загальну суму 208 820,71 грн., у тому числі: за 2017 рік у сумі 101 277 грн. (по терміну сплати до 09.02.2018р.); за 2019 рік у сумі 2 754,18 грн. (по терміну сплати до 10.02.2020р.); за 2020 рік у сумі 4 170,05 грн. (по терміну сплати до 09.02.2021р.); за 2021 рік у сумі 96 443,53 грн. (по терміну сплати до 08.02.2022р.); за 2022 рік у сумі 4 175,95 грн. (по терміну сплати до 20.05.2022р.).
Зокрема, в акті перевірки зазначено, що для фізичних осіб – підприємців базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є сума доходу, отриманого від діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, але не менше за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід та не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої п.4 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Попередньою позаплановою невиїзною перевіркою фінансово – господарської діяльності ФО-ПП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017р. по 26.04.2022р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками та іншого законодавства за період з 01.01.2017р. по 26.04.2022р. (без перевірки ЄСВ), за результатами якої складено акт №17476/15-32-24-05-09/ НОМЕР_1 від 28.06.2023р., було встановлено заниження чистого оподатковуваного доходу на який нараховується, зокрема, єдиний соціальний внесок (порушення описане у п.2.1.2 акту позапланової невиїзної перевірки №17476/15-32-24-05 від 28.06.2023р.) .
Перевіркою достовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення господарської діяльності, на який нараховується єдиний внесок, встановлено заниження ФО-ПП ОСОБА_1 в періодах з 01.01.2017р. по 26.04.2022р. та з суми чистого оподаткованого доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 22% ,чим порушено вимоги п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-VI із змінами та доповненнями.
Перевіркою правильності нарахування єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 22,00%, встановлено заниження ФО-ПП ОСОБА_1 в періодах з 01.01.2017р. по 26.04.2022р. суми єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу у розмірі 22,00% з урахуванням максимальної величини, в порушення пункту 2 частини 2 статті 6, пункту 2 частини 1 статті 7 розділу III Закону №2464 на загальну суму 208 820,71 грн., у тому числі: за 2017 рік у сумі 101277,0 грн (по терміну сплати до 09.02.2018 рік); за 2019 рік у сумі 2754,18 грн (по терміну сплати 10.02.2020 рік); за 2020 рік у сумі 4170,05грн (по терміну сплати 09.02.2021 рік); за 2021 рік у сумі 96443,53 грн (по терміну сплати 08.02.2022 рік); за 2022 рік у сумі 4175,95 грн (по терміну сплати 20.05.2022 рік).
На підставі акту перевірки №33726/15-32-24-05/3352503690 від 30.11.2023р. Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №2132/1532240520 від 15.01.2024р. на суму 51 746,17 грн., а також винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2128 від 15.01.2024р. на суму 208 820,71 грн. 
Не погоджуючись з правомірністю вказаних рішення про застосування штрафних санкцій та податкової вимоги ОСОБА_1 оскаржив їх в судовому порядку.
Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання позивача на те, що він не був повідомлений про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, у зв`язку з чим його позбавлено можливості надати первинні документи в підтвердження понесення витрат при здійсненні фінансово-господарської діяльності у 2017, 2019, 2020, 2021 та 2022р.р. Суд зазначив, що податковим органом були вжиті всі необхідні заходи для повідомлення позивача про проведення перевірки у період з 20.11.2023р. по 24.11.2023р., а також про необхідність надання первинної документації з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Суд звернув увагу, що приписами податкового законодавства не передбачений обов`язок контролюючого органу повідомляти платника податку про наявність будь-яких рішень, запитів, проведення перевірок шляхом передачі телефонограми, навіть якщо особистий номер мобільного телефону платника податку зазначений в ІКП або у поданих податкових деклараціях.
За висновками суду, позивачем не було надано доказів вжиття ним всіх залежних від нього заходів для забезпечення повної та об`єктивної податкової перевірки, зокрема, надання запитуваної первинної документації у необхідних строк. Враховуючи вищевказане, суд зазначив про відсутність підстав для врахування та надання відповідної оцінки первинній документації на підтвердження правильності нарахування, обчислення та сплати позивачем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 20.08.2015р. по 26.04.2022р., яка була надана стороною позивача виключно до суду, але не надавалась контролюючому органу під час проведення документальної перевірки.
Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.02.2020р. у справі №826/17123/18 сформував правовий висновок, відповідно до якого, оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки інших підстав щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
Згідно ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Відповідно до п.п.78.1.7 п.78.1 ст.78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється у разі, якщо розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.
Згідно пункту 78.4 статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Законом України від 15 березня 2022 року №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон №2120-ІХ) внесено зміни до ПК України щодо визначення особливостей з регулювання податкових правовідносин в умовах воєнного або надзвичайного стану.
Пунктом 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України установлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті.
Відповідно до підпункту 69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України податкові перевірки не розпочинаються, а розпочаті перевірки зупиняються, крім: 
камеральних перевірок декларацій або уточнюючих розрахунків (у разі їх подання), до яких подано заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, показники яких сформовані на підставі податкових накладних та/або розрахунків коригування, складених та зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, та/або митних декларацій, за виключенням товарів (продукції), визначених підпунктами 215.3.1, 215.3.2, 215.3.2-1 та 215.3.3-1 пункту 215.3 статті 215 Кодексу. Така камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена протягом 90 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання;
фактичних перевірок.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану» від 12 травня 2022 року №2260-IX (далі - Закон №2260-ІХ), який набрав чинності 27 травня 2022 року, підпункт 69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України викладено в такій редакції, згідно якого податкові перевірки не розпочинаються, а розпочаті перевірки зупиняються, крім:
а) камеральних перевірок;
б) документальних позапланових перевірок, що проводяться на звернення платника податків та/або з підстав, визначених підпунктами 78.1.7 та 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, та/або документальних позапланових перевірок платників податків, за якими отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником валютного законодавства в частині дотримання граничних строків надходження товарів за імпортними операціями та/або валютної виручки за експортними операціями;
в) фактичних перевірок.
Документальні позапланові перевірки за зверненням платника податків та/або з підстав, визначених підпунктами 78.1.7 та 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, та/або документальні позапланові перевірки платників податків, за якими отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного законодавства в частині дотримання граничних строків надходження товарів за імпортними операціями та/або валютної виручки за експортними операціями, що були розпочаті та не завершені до 24 лютого 2022 року, поновлюються та закінчуються протягом 60 днів з дня, наступного за днем набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану». Такі перевірки поновлюються на невикористаний строк.
Документальні позапланові перевірки, які були розпочаті на звернення платника податків та/або з підстав, визначених підпунктом 78.1.7 статті 78 цього Кодексу, та/або за якими отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного законодавства в частині дотримання граничних строків надходження товарів за імпортними операціями та/або валютної виручки за експортними операціями, але не можуть бути завершені у зв`язку з виникненням обставин, наведених у цьому підпункті, можуть бути зупинені до завершення дії таких обставин та/або усунення перешкод щодо їх проведення за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що оформляється наказом, копія якого надсилається платнику податків до електронного кабінету платника податків з одночасним надісланням на електронну адресу (адреси) платника податків інформації про вид документа, дату та час його надіслання до електронного кабінету. Таке зупинення перериває перебіг строку проведення перевірки.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законів України щодо приватизації державного і комунального майна, яке перебуває у податковій заставі, та забезпечення адміністрування погашення податкового боргу» від 03 листопада 2022 року №2719-IX (далі - Закон №2719-ІХ), який набрав чинності 25 листопада 2022 року, у підпункті 69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України абзац третій викладено в такій редакції:
«б) документальних позапланових перевірок, що проводяться на звернення платника податків та/або з підстав, визначених підпунктами 78.1.2 (в частині контролю за трансфертним ціноутворенням), 78.1.5, 78.1.7, 78.1.8, 78.1.12, 78.1.14-78.1.16, 78.1.21 та 78.1.22 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, та/або документальних позапланових перевірок платників податків, за якими отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником валютного законодавства в частині дотримання граничних строків надходження товарів за імпортними операціями та/або валютної виручки за експортними операціями, та/або документальних позапланових перевірок з питань оподаткування юридичними особами або іншими нерезидентами, які здійснюють господарську діяльність через постійне представництво на території України, доходів, отриманих нерезидентами із джерелом їх походження з України, та/або документальних позапланових перевірок нерезидентів (представництв нерезидентів)».
На дату прийняття наказу Головного управління ДПС в Одеській області №8294-п від 13.10.2023р. про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_1 в Україні діяв правовий режим воєнного стану, введений Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022р. №2102-ІХ, який продовжений Указами Президента України, затвердженими відповідними законами.
А відтак, відповідно до підпункту 69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України станом на день видання наказу документальна позапланова перевірка з підстав, передбачених підпунктом 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України, могла бути розпочата.
Колегія суддів зазначає, що ПК України не встановлює конкретного строку задля реалізації контролюючим органом права на проведення документальної позапланової перевірки на підставі підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України після виникнення відповідної підстави, а лише у пункті 102.1 статті 102 ПК України визначено, що контролюючий орган може провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.
У період виникнення спірних правовідносин застосування статті 102 ПК України мало свої особливості, а саме: пункт 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України встановив зупинення перебігу усіх строків давності, встановлених статтею 102 ПК України, на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).
Дію пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України зупинено на період дії воєнного, надзвичайного стану згідно з пунктом 2 розділу II Закону №2120-IX від 15 березня 2022 року, який набрав чинності 17 березня 2022 року. Цим же Законом в ПК України були внесені певні зміни, зокрема, статтю 102 доповнено пунктом 102.9 такого змісту: «На період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи».
Водночас 07 березня 2022 року набрав чинності Закон України №2118-IX від 03 березня 2022 року, яким підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнено пунктом 69, зокрема, підпункт 69.9 якого встановив, що для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Положення ПК України щодо зупинення усіх строків були чинними до 27 травня 2022 року (дата набрання чинності Законом України №2260-IX від 12 травня 2022 року). З цього дня у податковому законодавстві з`явились винятки, на які зупинення строків не поширювалося, зокрема, щодо строків проведення фактичних та документальних позапланових перевірок.
Також, колегія суддів звертає увагу, що Закон України №2118-IX від 03 березня 2022 року шляхом доповнення підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України пунктом 69, зокрема, підпунктом 69.2 встановив мораторій на проведення будь-яких видів перевірок. Такий «суцільний» мораторій діяв до 17 березня 2022 року, водночас мораторій на проведення документальних позапланових перевірок, що проводяться на підставі підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України остаточно був скасований з 27 травня 2022 року.
Таким чином, підпункт 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України встановлює декілька самостійних підстав для проведення документальної позапланової перевірки, які можуть застосовуватися як у сукупності, так і кожна окремо. Виникнення такого права є достатньою підставою для призначення і проведення перевірки, яке має бути реалізоване з обов`язковим дотриманням інших умов, встановлених ПК України (зокрема, дотриманням вимог статей 81, 82 ПК України), і обмежене виключно граничним строком, про який йдеться у статті 102 ПК України (з урахуванням особливостей у її застосуванні, встановлених у зв`язку із «ковідними» і «воєнними» змінами).
Висновки колегії суддів узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 05.06.2024р. по справі №520/4882/23, від 17.04.2025р. по справі справа №160/18691/23, від 19.05.2025р. по справі №160/9787/23.
При зверненні з даним позовом до суду Леш Д.О. посилався на те, що він не був обізнаний про проведення документальної позапланової перевірки, копію наказу №8294-п від 13.10.2023р. про проведення перевірки він не отримував, як і не отримував запиту про надання документів, що становлять або пов`язанні з предметом перевірки.
Суд першої інстанції визнав необґрунтованими такі доводи позивача. З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
ПК України не встановлює особливостей проведення перевірки відповідно до підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України як-от, що така може бути тільки невиїзною або ж тільки виїзною. Не встановлює ПК України і такого порядку проведення документальних позапланових перевірок, як спочатку призначення невиїзної перевірки, а тільки після отримання письмового звернення платника податків - виїзної.
На переконання колегії суддів, встановлене у ПК України правове регулювання слід тлумачити так, що за наявності визначених у статті 78 ПК України підстав, контролюючий орган може провести або документальну позапланову виїзну перевірку, або ж документальну позапланову невиїзну перевірку. Зазначене свідчить про наявність у контролюючого органу певної свободи розсуду.
При цьому, відповідно до п.78.4 ст.78 ПК України право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.22 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу. (п.78.5 ст.78 ПК України)
Відповідно до п.79.1, п.79.2 ст.79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
У разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
За правилами п.42.2 ст.42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Згідно п.42.3 ст.42 ПК України якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення. (п.42.5 ст.42 ПК України)
Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більш однієї адреси.
Відповідно до пункту 70.7. статті 70 Податкового кодексу України фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Підпунктом 1.4.2 пункту 1.4 розділу І Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 31.07.2014р. №22, встановлено, що з метою дотримання вимог статті 77 та 79 розділу II Кодексу підрозділи органу державної фіскальної служби, які очолюють здійснення документальної планової або позапланової невиїзної перевірки, забезпечують надсилання рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення під розписку платнику податків (посадовій особі або законному (уповноваженому) представнику) копії наказу про проведення документальної планової або позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення.
Як вже зазначалося колегією суддів, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки №8294-п від 13.10.2023р. та повідомлення Головного управління ДПС в Одеській області від 13.10.2023р. №542/15-32-24-05 про дату початку та місце проведення документальної позапланової невиїзної перевірки направлено відповідачем засобами поштового зв`язку на податкову адресу позивача (65023, Одеська область, м. Одеса, вул. Льва Толстого, буд. 7) рекомендованим листом з повідомленням про вручення від 16.10.2023р. №0600053198322.
Поштове відправлення 17.11.2023р. повернулося до Головного управління ДПС в Одеській області без вручення його адресату із відміткою «за закінченням терміну зберігання».
З посиланням на вказані вище положення ст.ст.42, 70, 79 ПК України Головне управління ДПС в Одеській області стверджує, що копія наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки №8294-п від 13.10.2023р. та повідомлення від 13.10.2023р. №542/15-32-24-05 про дату початку та місце її здійснення, що надіслані контролюючим органом на адресу ФОП та були повернуті без вручення їх адресату, вважаються такими, що йому вручені.
В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції погодився з такими доводами відповідача. 
Однак, при вирішенні спору судом першої інстанції залишено поза увагою, що з 26.04.2022р. ОСОБА_1 не є фізичною особою-підприємцем, а тому вимоги ст. 42 ПК України, якою визначено, що надіслання документів рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника податків вважається належним чином врученим останньому, не розповсюджуються на позивача, оскільки стосуються виключно платників податків в розумінні п.15.1 ст.15 ПК України.
Враховуючи наведене колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_1 не знав про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та не вважається таким, що був обізнаний про її здійснення через призму положень статті 42 ПК України. 
Більше того, положення пункту 42.2 статті 42 ПК України передбачають, що документи вважаються належним чином врученими не тільки якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення, а у разі коли такі документи особисто вручені платнику податків (його представнику).
В даному відповідач обмежився надсиланням в жовтні 2023 року наказу про призначення перевірки та повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки на податкову адресу ФОП, який припинив свою діяльність ще в квітні 2022 року, без здійснення дій, спрямованих на особисте вручення ОСОБА_1 цих документів (надіслання відповідних матеріалів на адресу електронної пошти, повідомлення засобами телефонного зв`язку про можливість їх отримання безпосередньо в приміщенні органу ГУ ДПС, тощо) з тим, аби надати їй можливість бути обізнаним про позаплановий захід контролю та взяти участь у його здійсненні, в т.ч. шляхом надання документів, що становлять або пов`язані з предметом перевірки.
Колегія суддів наголошує, що станом на дату призначення перевірки позивач 1,5 роки не був зареєстрований як фізична особа-підприємець та в умовах воєнного стану, коли має місце масове переселення громадян в більш безпечні, на їх думку, місця проживання, Головне управління ДПС в Одеській області у спірних правовідносинах допустило формальний підхід до повідомлення про проведення перевірки.
Верховний Суд у питанні застосування положень пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України у взаємозв`язку з пунктом 42.2 статті 42 Податкового кодексу України дотримується усталеної позиції, що з наказом про невиїзну перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб саме до її початку. Невиконання вказаних вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності її правових наслідків. Оскільки невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку. (постанова Верховного Суду від 19.11.2024р. по справі №640/10280/20)
Щодо надання документів до перевірки.
Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, врегульовані статтею 44 Податкового кодексу України. 
Згідно п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до п. 44.3 ст. 44 ПК України (в редакції чинній на момент припинення позивачем підприємницької діяльності), платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39-2 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності, та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії).
У разі ліквідації платника податків документи, визначені пунктом 44.1 цієї статті, за період діяльності платника податків не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39-2 цього Кодексу), що передували даті ліквідації платника податків, в установленому законодавством порядку передаються до архіву.
Передбачені цим пунктом терміни зберігання документів продовжуються на період зупинення відліку строку давності у випадках, передбачених пунктом 102.3 статті 102 цього Кодексу.
Відповідно до ст.80 ПК України при проведенні перевірок посадові особи контролюючого органи мають право одержувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів.
Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки. У разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує акт відмови.
Пунктом 85.2 статті 85 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Згідно п.85.4 ст.85 ПК України при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.
У разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. (п.85.6 ст.85 ПК України)
Матеріалами справи не підтверджено направлення/вручення Головним управлінням ДПС в Одеській області ОСОБА_1 запиту про надання документів при проведенні перевірки на підставі наказу №8294-п від 13.10.2023р. Протягом фактичного здійснення перевірки контролюючим органом запити про надання документів позивачу не надсилалися та не вручалися.
Акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови у данні документів, в порядку ст.ст. 80, 85 ПК України відповідачем не складався.
В акті перевірки №33726/15-32-24-05/3352503690 від 30.11.2023р. Головне управління ДПС в Одеській області зазначило, що платнику податків надсилалися запити №5291/КПР/15-32-24-06-06 від 05.09.2022р. (лист рекомендований №6504415772211 повернуто з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою») та №5254/КПР/15-32-24-05-06 від 25.04.2023р. (лист рекомендований №651040626749 повернуто з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою»).
Тобто, Головне управління обмежилося посиланням на надіслання ОСОБА_1 запитів про надання документів під час проведення у позивача попередньої перевірки, результати якої оформлено актом №17476/15-32-24-05-09/3352503690 від 28.06.2023р. Варто зазначити, що в матеріалах справи також відсутні докази обізнаності ОСОБА_1 про проведення вказаної перевірки.
За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів.
У разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення, серед іншого, необхідно:
чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень;
зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;
у разі відсутності первинних документів або ненадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення.
Таким чином, детальне відображення в акті змісту виявлених порушень є обов`язковою умовою вчинення податковим органом подальших дій щодо притягнення платника до податкової відповідальності, застосування механізмів примусового стягнення податку, а також слугує гарантією дотримання прав платника; факти податкових порушень, не зафіксовані в акті перевірки, не можуть слугувати підставою для притягнення платника до відповідальності.
Висновки акту перевірки №33726/15-32-24-05/3352503690 від 30.11.2023р. базуються на тому, що відсутність первинних документів свідчить про те, що у своїй господарській діяльності ФОП ОСОБА_1 не мав витрат, окрім витрат на виплату заробітної плати працівникам, сплати податків та сплати за ліцензію. 
В постанові від 08.11.2021р. по справі №640/21601/19 Верховний Суд зазначив, що судам слід з`ясувати, чи дійсно позивач вживав усі залежні від нього заходи для забезпечення повної і об`єктивної перевірки, чи ухилявся від її проведення, а також перевірити та оцінити поведінку контролюючого органу (чи надав він реальну можливість платникові податків надати усі документи, чи у повній мірі забезпечив право на участь в її проведенні).
Колегія суддів, з огляду на встановлені вище обставини справи, доходить висновку, що у спірних правовідносинах контролюючий орган не вчинив дій, спрямованих на забезпечення права ОСОБА_1 на участь у проведенні перевірки та надання всіх документів, що становлять її предмет. А відтак, висновки акту перевірки №33726/15-32-24-05/3352503690 від 30.11.2023р., які ґрунтуються виключно на наявній у податкового органу інформації, без дослідження первинних документів, не можуть бути визнанні обґрунтованими. 
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI) (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до вимог ч.1 ст.2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Згідно ч.1 ст.1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування;
максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок;
мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.
П.4 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI визначено перелік суб`єктів, які відносяться до платників єдиного внеску, зокрема, фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (крім електронних резидентів (е-резидентів).
За п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.
Згідно п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
За ч.3 ст.7 Закону №2464-VI нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.
Відповідно до ч.4 ст.8 Закону №2464-VI порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску (ч.5 ст.8 Закону №2464-VI).
Відповідно до ч.ч.2-4 ст.9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Обчислення єдиного внеску податковими органами у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Згідно ч.8 ст.9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до податкового органу (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.
Відповідно до ч.11 ст.9 Закону №2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
З вказаних норм у їх сукупності слідує, що єдиний внесок нараховується на чистий оподатковуваний дохід. Тобто, різниця між доходом та витратами буде базою оподаткування. 
Верховний Суд у постанові від 07.12.2022р. по справі №200/6156/20-а зазначив, що суд не може обмежити право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків органу державної фіскальної служби та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.
Апелянт стверджує, що відповідач неправомірно здійснив донарахування єдиного внеску на суму 208 820,71 грн., посилаючись на відсутність витрат у господарській діяльності позивача за 2017, 2019, 2020, 2021 та 2022 роки. 
ОСОБА_1 до суду надав первинну документацію, яка, на думку сторони позивача, підтверджує витрати на закупівлю алкогольної продукції, оренду приміщень, вивіз сміття тощо. 
Зокрема, позивачем надано до суду копії договорів, укладених з контрагентами ФОП ОСОБА_2 (договір №122ФО від 01.10.2015р., предметом якого є придбання позивачем послуг зі збирання та вивезення твердих побутових відходів), ТОВ «ВІ ЕС ВІ ГРУП» (договір №270 від 25.04.2018р., предметом якого є придбання позивачем алкогольної продукції), ТОВ «БЮРО ВИН» (договір поставки алкогольної продукції №210114-1/2 від 14.01.2021р.; замовлення на придбання алкогольної продукції та приладів для вина), ТОВ «Людмила» (договір оренди нежитлового приміщення від 11.01.2020р.), ТОВ «ТД УКРІМПОРТ» (договір поставки №138/то від 03.02.2020р., предметом якого є придбання позивачем алкогольної продукції), ТОВ «Баядера Логістик» (договір поставки №138/то від 03.02.2020р., предметом якого є придбання позивачем алкогольної продукції), ТОВ «РУТС» (договір поставки №РД06072020 від 06.07.2020р.), ТОВ «ФУДІМПОРТ» (договір поставки алкогольної продукції №ФП0736 від 24.02.2020р.), ТОВ «ТАІС ДІСТРИБЬЮШН» (договір поставки алкогольної продукції №03446 від 06.02.2020р.), ТОВ «Експансія» (договір поставки алкогольної продукції №160/21 від 22.10.2021р.), ТОВ «ФРЕНК ВАЙЗ» (договір поставки алкогольної продукції №FW/LSH-2101 від 09.09.2021р.), ТОВ «ДДС+» (договір поставки алкогольної продукції №01-498 від 31.08.2021р.), а також копії первинних документів, складених на виконання вказаних договорів (видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення).
Крім того, факт наявності витрат у господарській діяльності позивача підтверджується відомостями, наявними у поданих позивачем до контролюючого органу податкових декларацій про майновий стан і доходи за звітні періоди 2018-2022 років (графи 5-8 у розрахунках податкових зобов`язань – Додаток Ф2).
Колегія суддів звертає увагу, що у випадку належного повідомлення контролюючим органом позивача про проведення перевірки та вручення йому у встановленому порядку запитів про надання документів, відповідні докази понесення витрат ОСОБА_1 міг надати під час здійснення позапланового невиїзного заходу контролю, проте вчинити такі дії позивач не міг через його необізнаність про проведення перевірки. 
Враховуючи наведене у сукупності колегія суддів доходить висновку, що Головним управлінням ДПС в Одеській області, як суб`єктом владних повноважень, на якого частиною другою статті 77 КАС України покладено обов`язок доказування правомірності прийнятих ним рішень, належними доказами не доведено наявність порушень, зафіксованих актом перевірки №33726/15-32-24-05/3352503690 від 30.11.2023р.
А відтак, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта про неправомірність спірних рішення про застосування штрафних санкцій №2132/1532240520 від 15.01.2024р. та вимоги про сплату боргу №Ф-2128 від 15.01.2024р.
Згідно п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, не повне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки при вирішенні спору судом першої інстанції допущено не правильне застосування норм матеріального права та не повно з`ясовано обставини справи, тому колегія суддів вважає за необхідне скасувати оскаржуване рішення від 10.10.2025р., з ухваленням по справі нового судового рішення – про задоволення позову фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 .
Відповідно до ч.1, ч.3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Частиною шостою статті 139 КАС України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
При зверненні з даним позовом до суду першої інстанції позивачем сплачено 2605,67 грн. судового збору (квитанція від 08.10.2024р.), а при поданні апеляційної скарги – 3908,51 грн. судового збору (платіжна інструкція від 12.11.2025р.).
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що так як апеляційну скаргу подано позивачем через систему «Електронний суд» в електронній формі, тому, у відповідності до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір», при поданні апеляційної скарги у даній справі підлягало сплаті 3126,80 грн. судового збору.
А відтак, у зв`язку із задоволенням позову, на підставі ч.1 ст.139 КАС України, з Головного управління ДПС в Одеській області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 5732,47 грн. судового збору. 
Керуючись ст.ст. 311, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу фізичної особи – платника податків ОСОБА_1 задовольнити. 
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року скасувати.
Ухвалити по справі нове рішення, яким позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задовольнити. 
Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій №2132/1532240520 від 15.01.2024р.
Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу №Ф-2128 від 15.01.2024р.
Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ 44069166) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 5732,47 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення виготовлений 15 січня 2026 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук