Справа № 760/19335/25 Суддя в І-й інстанції Мозолевська О.М.
Провадження № 33/4508/2025 Суддя в 2-й інстанції Ігнатюк О.В.

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и

26 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд
у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Ігнатюка О.В., за участі: захисниці особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокатки Сакун А.О., потерпілого ОСОБА_2 , представника потерпілого - адвоката Конюшка Д.Б., розглянувши апеляційну скаргу захисниці Сакун А.О. на постанову судді Солом`янського районного суду міста Києва від 06 серпня 2025 року, -
в с т а н о в и в :
Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 06 серпня 2025 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 26 червня 2025 о 19 год. 30 хв. у м. Києві, по проспекту Повітряних Сил, на перехресті з вулицею Авіаконструктора Антонова, керуючи автомобілем марки «KIA» моделі «K5», номерний знак НОМЕР_1 , не впевнився в безпечності, не вибрав безпечної швидкості руху, не надав перевагу в русі транспортному засобу, який завершував маневр проїзду перехрестя та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Mazda» моделі «CX-9», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим було порушено вимоги п. п. 2.3.б, 13.1, 16.1 ПДР України.
В апеляційній скарзі захисниці Сакун А.О. указано на незаконність постанови судді та необхідність її скасування. В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянтка послалася на те, що судовий розгляд проведено неповно, показання надані потерпілим ОСОБА_2 не відповідають дійсності, долучені докази стороною захисту не були оцінені, заперечення не спростовані, а висновки суду ґрунтуються без врахування показань водіїв та їх аналізу в розрізі інших матеріалів. Вказала, що водій автомобіля «Мазда», розпочавши маневр повороту, створив перешкоду, яку водій автомобіля «KIA» ОСОБА_1 міг виявити, оскільки маневр було здійснено на відстані близько 7-10 метрів від транспортного засобу водія ОСОБА_1 . Проте, останній не мав реальної можливості запобігти зіткненню своїми діями. Таким чином, пошкодження транспортних засобів є наслідком порушення Правил дорожнього руху з боку водія автомобіля «Мазда», водія ОСОБА_2 зокрема п. 16.6 ПДР України. Водночас згідно постанови про притягнення водія ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, працівники поліції інкримінували останньому порушення п. п. 2.3.б, 13.1, 16.1 ПДР України, що не відповідає ані фактичним обставинам справи, ані її фабулі, а також виключає наявність складу адміністративного правопорушення. Так, у протоколі про адміністративне правопорушення працівники поліції формально вказали на порушення водієм ОСОБА_1 вимог п. 2.3.б ПДР України, не конкретизувавши сутність цього порушення та не зробивши висновку про наявність причинно-наслідкового зв`язку між порушенням цього пункту ПДР України та наслідками у вигляді зіткнення та пошкодження транспортного засобу. Щодо порушень п. 16.1 ПДР України водієм ОСОБА_1 , апелянтка зазначила, що перехрестя, на якому сталася ДТП, є регульованим світлофором, який на момент ДТП працював. Таким чином, жоден з інкримінованих працівниками поліції пунктів ПДР України не був порушений водієм ОСОБА_1 і не знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. Також відсутність порушень ОСОБА_1 вищевказаних пунктів ПДР України також підтверджується висновком судового експерта № 172/25 від 08.08.2025. Просила постанову скасувати та постановити нову, якою провадження щодо ОСОБА_1 закрити на підставі ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
Вислухавши пояснення:
захисниці Сакун А.О., яка подану апеляційну скаргу підтримала, підтвердила її доводи та просила апеляційну скаргу задовольнити;
потерпілого ОСОБА_2 та його представника Конюшка Д.Б., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважали, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні вимог ПДР України, які призвели до пошкодження транспортних засобів доведена у повному обсязі, просили у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а постанову залишити без змін; 
вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Висновки місцевого суду про доведеність порушення ОСОБА_1 вимог ПДР України, що призвело до зіткнення та пошкодження транспортних засобів стверджуються зібраними у справі доказами, а саме:
протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 373544 від 26.06.2025 року в частині часу, місця та обставин вчинення адміністративного правопорушення, даних про особу, яка його вчинила та ідентифікаційних ознак транспортних засобів, пошкоджених внаслідок ДТП;
схемою місця ДТП на якій відображене розташування транспортних засобів на місці події після їх зіткнення із визначенням необхідних лінійних розмірів та місця зіткнення транспортних розмірів, а також наданий приблизний перелік пошкоджень обох транспортних засобів;
поясненнями водіїв - учасників ДТП щодо дорожньої ситуації, яка передувала ДТП та призвела до її настання;
відеозаписом, зробленим вуличною камерою спостереження, якою зафіксована подія ДТП та із якого вбачається факт порушення водієм ОСОБА_1 вимог ПДР України;
циклограмою роботи світлофора на місці ДТП;
іншими доказами.
Дослідивши указані докази та надавши їм належну юридичну оцінку місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та із дотримання вимог ст. 23 і 33 КУпАП наклав на нього стягнення у межах санкції ст. 124 КУпАП, належним чином мотивувавши своє рішення.
Апеляційна скарга не містить доводів, які би указували на незаконність ухваленого місцевим судом рішення. 
Суд повторно констатує те, що у справі зібрана достатня кількість належних та допустимих доказів, якими доводиться факт порушення водієм ОСОБА_1 вимог ПДР України, що призвело до зіткнення та пошкодження транспортних засобів. Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 у вину поставлено порушення вимог ПДР України, яких він фактично не порушував (п. 13.1), порушення вимог ПДР України, які не регламентують будь-які дії чи бездіяльність водія (п.16.1) та які регламентують загальні обов`язки водія (п.2.3.б) то апеляційний суд зважає на наступне. Судом визнається доведеним наявність у діях ОСОБА_1 порушень вимог п.2.3.б ПДР України, що в свою чергу призвело до порушень інших вимог ПДР України, результатом чого стало зіткнення та наступне пошкодження транспортних засобів. Щодо посилання поліцейського на порушення вимог п.13.1 та 16.1 ПДР України, то суд враховує те, що сутність фактично висунутого обвинувачення у порушенні відповідних вимог ПДР України проявляється у формулюванні діянь, які поліцейським розцінюються як порушення вимог ПДР України, порівняння цих діяння із відповідними положеннями ПДР України та зазначення у обвинуваченні цих положень. Суд звертає увагу на те, що сутність діянь, пов`язаних із порушенням ОСОБА_1 вимог ПДР України та які призвели до наслідків у виді зіткнення і пошкодження транспортних засобів поліцейським сформульовані із належною повнотою та дають підстави для усвідомлення сутності та змісту цих порушень із подальшим визначенням відповідної стратегії захисту. Такими порушеннями є: відсутність переконання у безпеці своїх дій, не обрання безпечної швидкості руху, не надання переваги в русі транспортному засобу, який завершував маневр проїзду перехрестя, що призвело до зіткнення автомобілів. Формулювання цих порушень є достатньо конкретним, відповідає фактично встановленим обставинам ДТП, які підтверджені зібраними у справі доказами та дозволяє як зрозуміти, так і усвідомити сутність висунутого обвинувачення у порушення вимог ПДР України. Посилання поліцейського на інші пункти ПДР України апеляційним судом розцінюється як описка та, із урахуванням правильно сформульованої описової частини поставлених ОСОБА_1 у вину діянь, не може указувати на порушення його права на захист.
Наведене указує на необґрунтованість поданої апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення. 
Постанова Солом`янського районного суду міста Києва від 06.08.2025 року щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а у задоволенні апеляційної скарги відмовляє. 
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :
В задоволенні апеляційної скарги захисниці Сакун А.О. відмовити.
Постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 06 серпня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін із урахуванням доповнень, викладених у мотивувальній частині цієї постанови.
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Ігнатюк О.В.