Справа № 351/517/25 
Провадження № 22-ц/4808/1668/25 
Головуючий у 1 інстанції КАЛИНОВСЬКИЙ М. М. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
Головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,
суддів:     Бойчука І.В., Василишин Л.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 08 вересня 2025 року, ухвалене суддею Калиновським М.М. в м. Снятин, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2025 року  ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
Позовні вимоги мотивовані тим, що з 2010 року разом із відповідачем вони проживали у цивільному шлюбі, у них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом із нею та повністю перебуває на її утриманні, оскільки ОСОБА_2 з березня 2025 року не бере участі у вихованні та утриманні доньки ОСОБА_4 .
Відповідач є фізично здоровою людиною. Має можливість працювати та утримувати дитину. А тому позивач просила стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 5000 грн. щомісячно до досягнення повноліття дитини.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 08 вересня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти в твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі по 3000 (три тисячі) грн 00 коп. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову, до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнення аліментів розпочато з 02.04.2025 року. Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1211 гривень 20 копійок судового збору.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги 
Не погодившись із рішенням суду,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу з мотивів незаконності та необґрунтованості рішення суду.
Зокрема, зазначає, що судом не було встановлено фактичних обставин справи та проігноровано рішення Снятинського районного суду від 12.05.2022р. у справі №351/382/22, яким стягнуто на її користь 4500 грн. аліментів, і які відповідач сплачував справно. Також стверджує, що вона є інвалідом 2-ї групи і сама потребує догляду. Коштів на проживання, лікування та утримання дитини постійно не вистачає.
Вказує, що відповідач інших осіб на утриманні не має, він працездатний, отримує дохід, має нерухоме майно, транспортний засіб, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому вважає, що він може сплачувати 5000 грн. аліментів. 
Вважає, що суд, внаслідок неправильного тлумачення доказів та їх хибного сприйняття, позбавив її права на неупереджений і всесторонній судовий розгляд.
Враховуючи наведене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги. 
Позиція інших учасників справи
Представник ОСОБА_2 – ОСОБА_5 подав відзив, в якому не погоджується із доводами апеляційної скарги. Зокрема, зазначає, що позивач не надала доказів скільки вона як мати дитини витрачає на утримання дитини за місяць, не подала доказів, що вона звільнена від утримання дитини, а також доказів про її працевлаштування та доходів за місяць. Вважає, що виходячи з об`єктивних обставин, позов про стягнення аліментів з відповідача у заявленому позивачем розмірі не може бути задоволеним.
Вказує, що коли позивач отримувала по 4500 грн. аліментів, відповідач працював та не хворів.
Вважає, що місячний розмір аліментів з відповідача суд встановив правильно, а скарга позивача є безпідставною.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Положенням частини першої ст. 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно частини першої статті 369 ЦПК України, частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, зважаючи на таке.
В силу ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Згідно витягів з Реєстру Снятинської територіальної громади ОСОБА_1 , 1991 року народження, разом з неповнолітньою дочкою ОСОБА_3 , зареєстровані по АДРЕСА_1 , дата реєстрації 15.07.2019р.
Позивачка в позовній заяві посилалася на той факт, що відповідач в добровільному порядку не бажає брати участь в утриманні дитини.
Факт проживання разом з позивачкою та утримання нею неповнолітньої дитини ОСОБА_3 відповідачем не заперечується.
Представник відповідача посилався на те, що у ОСОБА_2 відсутні доходи за грудень 2024р. - квітень 2025р., відповідач хворіє та потребує періодичного лікування, на підтвердження чого долучив виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_2 .
Представник відповідача у поданій заяві просив позовні вимоги задовольнити частково, а саме стягувати на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки в сумі по 2500 грн.
Задовольняючи частково позовні вимоги та визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі по 3000 грн. щомісячно, суд першої інстанції виходив з того, що врахував позицію відповідача, викладену у поданій його представником заяві, стан здоров`я відповідача, а також те, що останній не являється особою із інвалідністю та має можливість працевлаштуватись і утримувати дитину, тобто має реальну можливість виплачувати аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі. Судом враховано, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а згідно статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2024 рік установлено, що з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку для основних соціальних і демографічних груп населення, а саме: - дітей віком від 6 до 18 років становить - 3196 гривень.
З таким висновком апеляційний суд погоджується з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
За змістом ч.1, 2 ст.184 СК України Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Згідно ч. 1 статті 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
При цьому ч. 2 ст. 182 передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
В силу статті 8 Закону України "Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року установлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.
Положеннями ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, у тому числі, дітей віком до 6 років.
Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, колегія суддів виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини.
Однак, цей розмір є мінімальною межею. Максимальна межа, навпаки, не встановлена, а розмір утримання залежить від доходів та матеріального становища батьків.
Слід зауважити, що обов`язок утримання дитини покладений на обох батьків, тобто дитині обоє батьків мають забезпечити утримання на рівні, не меншому прожиткового мінімуму.
При вирішенні спору, якщо частка аліментів перевищує мінімальну прожиткову гарантію (прожитковий мінімум) слід виходити із критеріїв достатності, необхідності розміру аліментів та потреб дитини.
Визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини позивачки, суд першої інстанції правильно врахував факт проживання дитини з матір`ю, позицію відповідача, викладену в поданій представником відповідача заяві, стан його здоров`я, а також і те, що останній не являється особою із інвалідністю та має можливість працевлаштуватись і утримувати дитину тобто має реальну можливість виплачувати аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. на місяць, розмір яких з урахуванням частки, яку зобов`язана забезпечити матір, буде достатнім для забезпечення потреб дитини.
Доводи позивачки в апеляційній скарзі про те, що вона є інвалідом 2-ї групи і сама потребує догляду суд апеляційної інстанції не бере до уваги, оскільки такі не були предметом розгляду в суді першої інстанції і на такі обставини позивачка у позовній заяві не посилалась. Крім того відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. Стан здоров`я одержувача аліментів не знаходиться у переліку обставини, які підлягають врахуванню судом при визначенні розміру аліментів.
Враховуючи докази в їх сукупності, з урахуванням визначеного законом мінімального рекомендованого розміру аліментів на дітей, принципу рівності прав та обов`язків обох батьків щодо дитини, місцевий суд правильно визначив розмір аліментів на дитину у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, з урахуванням усіх обставин справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було встановлено фактичних обставин справи та проігноровано рішення Снятинського районного суду від 12.05.2022р. у справі №351/382/22, яким на користь позивачки стягнуто 4500 грн. аліментів на місяць, і які відповідач сплачував справно, колегія суддів відхиляє, оскільки постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 19 серпня 2024 року стягнення аліментів на підставі рішення Снятинського районного суду від 12.05.2022 р. було припинено. Після того, позивачка звернулась із новим позовом у цій справі про стягнення аліментів і судом встановлено, що у відповідача відсутні доходи та що він хворіє та потребує періодичного лікування, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_2 , що і вплинуло на те, що з відповідача стягнуто аліменти у меншому розмірі.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
З урахуванням викладеного, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, яким повно з`ясовані фактичні обставини справи, що мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх об`єктивний склад, права та обов`язки сторін, застосовані норми матеріального права та не порушені норми процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування рішення суду.
Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат немає.
Згідно вимог пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Відповідно до пункту 3 частини 6 статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому судове рішення у цій справі в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 08 вересня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий        І.О. Максюта
Судді:         І.В. Бойчук
Л.В. Василишин