ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року	Львів	Справа № 380/7124/25 пров. № А/857/33417/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
Головуючого судді - Ніколіна В.В.,
суддів - Гінди О.М., Заверухи О.Б.
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 липня 2025 року (суддя - Гулик А.Г., м. Львів) у справі № 380/7124/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач 2), в якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови у перерахунку та виплаті підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому пунктом «г» статі 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», із розрахунку 25% від мінімальної пенсій за віком; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату підвищення пенсії у розмірі 25% від мінімальної пенсії за віком встановленої на відповідний календарний бюджетний рік згідно з пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 29.01.2025, із врахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 липня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 913300195228 від 17.02.2025 про відмову в перерахунку пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити з 05.05.2018 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 як члену сім`ї репресованої особи, яку в подальшому реабілітовано, у розмірі, передбаченому пунктом "г" статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 із розрахунку 25 % від мінімальної пенсії за віком. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржило Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області, яке із покликанням на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. 
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №913300195228 від 17.02.2025 позивачці відмовлено у встановленні підвищення до пенсії відповідно до пункту г статті 77 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», оскільки вона народилася в місцях примусового переселення, тому пільги на таких осіб не розповсюджуються. Враховуючи зазначене, оскільки позивачкою не додано усіх необхідних документів, передбачених пунктом 2.13 Порядку № 22-1, підстав для встановлення зазначеної доплати немає. Зазначає, що адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 КАС України. 
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подала, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області як отримувач пенсії за віком.
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 між позивачем - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 13 серпня 1977 року укладено шлюб. Прізвище дружини після одруження ОСОБА_3 .
Згідно з довідкою від 23 вересня 2009 року № 4/4-1036, виданою Головним управлінням МВС України у Львівській області батько позивача ОСОБА_5 та мати ОСОБА_6 08 січня 1950 року виселені із села Твіржа Мостиського району Львівської області на спецпоселення з конфіскацією майна в Красноярський край з політичних мотивів як сім`я посібника учасникам ОУН, звідки звільненні 15.05.1956. На підставі статті 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» їх реабілітовано.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Барун-Химчинського району Тувінської АО у засланні.
Відповідно до рішення № 11 від 13.06.2013 та довідки про реабілітацію від 17.06.2013 № 01 кр-82, виданими Комісією з питань поновлення прав реабілітованих та соціального захисту жертв політичних репресій Львівської обласної ради, позивача реабілітовано.
Позивач є реабілітованою та має право на пільги і компенсації встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», що стверджується посвідченням серії НОМЕР_3 
29.01.2025 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою, у якій просила проводити доплату до пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як потерпілій від репресій.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 17.02.2025 № 913300195228 позивачу відмовлено у перерахунку пенсії.
Вважаючи, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову у перерахунку пенсії протиправним, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Апеляційний суд частково погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.
Зміст нормативно-правових положень щодо реалізації конституційного права громадян, які набули правового статусу реабілітованих, основи їх соціального захисту та гарантії їх соціальної захищеності через надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 17.04.1991 №962-XII (далі - Закон №962-XII, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) з метою ліквідувати наслідки беззаконня, допущені з політичних мотивів до громадян Української РСР, поновити їх права, встановити компенсації за незаконні репресії та пільги реабілітованим.
Статтею 1 Закону №962-XII встановлено, що реабілітованими особами слід вважати осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі «двійками», «трійками», особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25.12.1958, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.
Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами.
Відповідно до статті 3 Закону №962-XII реабілітації підлягають всі громадяни, заслані і вислані з постійного місця проживання та позбавлені майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім`ями.
Наведене свідчить, що законодавець до реабілітованих осіб відносить як громадян, які необґрунтовано зазнали політичних репресій, так і примусово переселених осіб.
Статтею 1-1 Закону №962-XII визначенні наступні терміни, зокрема: вислання - примусове виселення особи з місця її проживання з встановленням заборони на проживання у визначеній місцевості або примусове виселення чи переселення особи з місця її проживання в іншу місцевість або за межі СРСР; депортація - примусове виселення народів, етнічних, етноконфесійних, соціальних або інших груп населення з місць їхнього постійного проживання з політичних, класових, соціальних, релігійних, національних мотивів; заслання - примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення; репресована особа - особа, яка зазнала репресій з мотивів та у формах, визначених цим Законом; члени сім`ї - чоловік або дружина репресованої особи, діти репресованої особи, у тому числі повнолітні або усиновлені, батьки, вітчим, мачуха репресованої особи, усиновлювач, опікун, піклувальник, а також інші родичі або особи, які на момент здійснення репресій проживали з репресованою особою однією сім`єю були пов`язані спільним побутом.
Відповідно до статті 1-3 Закону №962-XII потерпілими від репресій є діти репресованої особи, у тому числі усиновлені, які у віці до18 років залишилися без батька, матері (усиновлювача) внаслідок здійснення репресій проти батька, матері (усиновлювача) або які народилися не пізніше ніж через 10 місяців з дня арешту батька, матері, або які народилися у місці позбавлення волі, на засланні, висланні під час перебування репресованої особи у місці позбавлення волі, на засланні, висланні, залишення репресованої особи для роботи у таборах Народного комісаріату внутрішніх справ у становищі вільнонайманого без права виїзду з прикріпленням до районів табору-будівництва, закріплення репресованої особи за будівництвом згідно з директивою Народного комісара внутрішніх справ та Прокурора СРСР від 29 квітня 1942 року N 185, або які народилися у матері, яку було примусово безпідставно поміщено до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, під час перебування матері у такому психіатричному закладі, або які у віці до 18 років перебували, незалежно від тривалості, у спецприймальниках чи розподільниках, спеціальних будинках малюка чи дитячих будинках репресивних органів, або які внаслідок здійснення репресії проти батька, матері були примусово позбавлені імен, включаючи родові імена.
Положення цієї норми чітко визначають, що потерпілими від репресій є діти репресованої особи, у тому числі: діти, які були переселені разом із батьками; діти, які народилися під час перебування репресованої особи на засланні і проживали з репресованою особою однією сім`єю.
Таким чином, до членів сімей, яких було примусово переселено, належать й діти, які народилися на засланні і проживали з репресованою особою однією сім`єю.
Відповідно до пункту 6 Прикінцевих положень Закону №1058-IV до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Згідно з пунктом «г» статті 77 Закону №1788-XII призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.
Судом першої інстанції дійшов правильного висновку і з таким погоджується колегія суддів, що ОСОБА_1 є донькою реабілітованих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що підтверджується архівною довідкою від 23 вересня 2009 року № 4/4-1036, виданою Головним управлінням МВС України у Львівській області та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , що свідчить про те, що вона є членом сім`ї, яку було примусово переселено, має право на пільги, передбачені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», та свідчить про наявність у неї права на підвищення призначеної пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону №1788-XII в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 травня 2024 року у справі № 500/5507/23.
Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем 1 не подано належних доказів на підтвердження правомірності своє поведінки, яка є предметом оскарження.
Ураховуючи встановлені судами обставини у даній справі, зокрема, що позивачка належить до категорії громадян, членів сім`ї, висланих з постійного місця проживання, позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління, з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім`ями, реабілітованої по статті 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що позивачка, як член сім`ї громадянина, який необґрунтовано зазнав політичних репресій та був реабілітований, має право на підвищення пенсії на 25 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» статті 77 Закону №1788-XII з 29.01.2025, як про це просить позивач.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Даючи оцінку рішенню відповідача 1, яке зумовило звернення позивача до суду з даним позовом, суд дійшов висновку, що таке не відповідає визначеним частиною другою статті 2 КАС України критеріям такого роду рішень у спірних правовідносинах, тому дії пенсійного органу щодо відмови у перерахунку та виплати позивачу підвищення до пенсії як члену сім`ї, яку було примусово переселено, у розмірі, передбаченому пунктом «г» статі 77 Закону № 1788-XII, із розрахунку 25% мінімальної пенсії за віком є протиправними, тому перша позовна вимога підлягає задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування спірного рішення.
Щодо покликання скаржника на застосування строку звернення до суду щодо задоволених судом першої інстанції вимог з 05.05.2018, то колегія суддів зазначає таке.
Суд першої інстанції задовольняючи позов виходив з того, що право позивача на вказане підвищення виникло з дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» № 2325-VIII від 13.03.2018, а саме з 05.05.2018, а не з 29.01.2025 як помилково вважає позивач.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження в частині періоду з якого слід провести перерахунок та виплату пенсії.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, суд апеляційної інстанції, надаючи правову оцінку аргументам сторін, приходить переконання, що судом першої інстанції при винесені рішення неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовані норми матеріального права, що має наслідком скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким позов слід задоволити.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області задовольнити частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 липня 2025 року у справі № 380/7124/25 - скасувати та прийняти нове, яким позов задоволити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 913300195228 від 17.02.2025 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити з 29.01.2025 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 як члену сім`ї репресованої особи, яку в подальшому реабілітовано, у розмірі, передбаченому пунктом "г" статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 із розрахунку 25 % від мінімальної пенсії за віком.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (код ЄДРПОУ 133358826, місцезнаходження: 29013, м.Хмельницький, вул. Гната Чекірди, 10) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	О. Б. Заверуха