КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 761/36048/25
Суддя в суді першої інстанції: Глянь О.С. 
Провадження № 33/824/5442/2025

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Левенця Б.Б., за участі секретаря судового засідання Марченка М.С., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 26 вересня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 вересня 2025 року  ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн 00 коп.Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп. (а.с. 162-166).
Не погодившись з вказаною постановою, 06 жовтня 2025 року захисник  ОСОБА_1 - адвокат Лазарєва О.В. звернулася до суду з апеляційною скаргою, на обґрунтування доводів якої зазначила, що судом не було належним чином досліджено всі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення по суті та не прийнято до уваги заперечення та клопотання про закриття провадження у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Оскаржувану постанову було ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Звертала увагу, що постанова ухвалена по двом об`єднаним справам, проте окремої постанови/ухвали про об`єднання справ немає.
Стверджувала, що при звільненні ОСОБА_1 не було роз`яснено, що протягом 30 днів з дня звільнення остання зобов`язана подати декларацію за період, який не був охоплений раніше поданими деклараціями (при звільненні) відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції». При цьому, ОСОБА_1 на виконання вимог абз. 2 ч. 2 ст. 45 зазначеного Закону подала щорічну декларацію за 2024 рік, яка у тому числі охоплювала період перед звільненням.
Разом з тим, звертала увагу, що ОСОБА_1 має двох малолітніх дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Відповідно до виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого виданою КНП «Вишнівська міська лікарня» АЗПМС № 4 щодо малолітньої ОСОБА_2 18.04.2024 року та 28.04.2025 було постановлено діагноз - гостра інфекція верхніх дихальних шляхів. Також, були звернення як до грудня 2024 року, так і після січня 2025 року. 
Крім того, відповідно до виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого виданою КНП «Вишнівська міська лікарня» АЗПМС № 4 щодо малолітнього ОСОБА_4 , лікар викликався додому ОСОБА_1 та малолітньому сину було діагностовано ГРВІ. 11.03.2025 та 27.03.2025 ОСОБА_1 звернулась до зазначеної лікарні, малолітньому сину діагностовано ГРВІ та гостра інфекція дихальних шляхів.
Тобто, в період з грудня 2024 року по березень 2025 року ОСОБА_1 доглядала двох малолітніх дітей.
Разом з тим, вважала, що будь-які докази того, що ОСОБА_1 діяла умисно, усвідомлювала протиправний характер своїх дій, в матеріалах справи відсутні.
Також, судом першої інстанції не прийнято до уваги, що ОСОБА_1 вперше притягується до відповідальності, не мала наміру уникнути фінансового моніторингу доходів, мала поважні причини у зв`язку з чим несвоєчасно подала декларацію, вчинене правопорушення не становить великої суспільно небезпеки, а також цим правопорушенням не було завдано збитків державним чи суспільним інтересам, а вчинене є малозначним правопорушенням.
Вважала, що моментом виявлення правопорушення за протоколом № 470-1/167/25 від 19.08.2025 року було 10 квітня 2024 року, коли уповноваженою особою було відправлено повідомлення про факт неподання декларації ОСОБА_1 , відтак, закінчився строк для притягнення до адміністративної відповідності та накладення стягнення.
Враховуючи викладене просила оскаржувану постанову скасувати та закрити провадження у справі щодо протоколу № 47-01/168/25 від 19.08.2025 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП та щодо протоколу № 47-01/167/25 від 19.08.2025 року на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП (а.с. 167-179).

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 , її захисник - адвокат Лазарєва О.В. підтримали скаргу і просили її задовольнити. Прокурор Сказко Р.І. заперечував проти задоволення скарги та просив постанову залишити без змін (а.с. 198).

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.
За змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення судом першої інстанції повно і всебічно встановлені фактичні обставини правопорушення на підставі наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.
Частиною 1 ст. 172-6 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
При цьому діяння, передбачені ст.172-6 КУпАП, є діяннями з формальним складом, які можуть бути вчинені тільки умисно.
Вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб`єктивної сторони даного правопорушення.
Суб`єктивна сторона правопорушень, пов`язаних з корупцією, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Умисною є форма вини, яка характеризується тим, що особа усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, передбачає можливість настання негативних наслідків та бажає настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставиться до їх настання чи свідомо допускає їх настання (непрямий умисел).
Згідно примітки до статті 172-6 КУпАП, суб`єктами правопорушень у цій статті (крім правопорушень, визначених частинами другою та третьою цієї статті, у частині неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані) є особи, які відповідно до ч.1, 2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення № 47-01/168/25 від 19 серпня 2025 року, ОСОБА_1 , будучи особою, на яку поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно без поважних причин подала до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями (декларація при звільненні), чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП (а.с. 1-63).
Відповідно до наказу Міністерства у справах ветеранів України від 20.09.2024 № 956-к ОСОБА_1 призначено на посаду директора Департаменту забезпечення переходу від військової служби до цивільного життя Міністерства у справах ветеранів України з 25.09.2024.
Відповідно до наказу Міністерства у справах ветеранів України від 21.01.2025 № 75-к ОСОБА_1 звільнено з посади директора Департаменту забезпечення переходу від військової служби до цивільного життя Міністерства у справах ветеранів України 22.01.2025.
ОСОБА_1 присвоєно 6 (шостий) ранг державного службовця
в межах категорії «Б» посад державної служби.
Таким чином, відповідно до пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону ОСОБА_1 є суб?єктом, на якого поширюється дія Закону.
Тому, згідно з абз. 16 ч. 1 ст. 1, ч.2 ст. 45 Закону, приміткою до ст. 172-6 КУпАП ОСОБА_1 є суб?єктом декларування та суб?єктом адміністративного правопорушення.
Згідно з приміткою до ст. 56 Закону посада державної служби категорії «Б» відноситься до службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов?язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Згідно з ч. 1 ст. 65-1 Закону за вчинення корупційних або пов?язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в ч. 1 ст. 3 Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.
Законом України від 20.09.2023 № 3384-IХ «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», який набрав чинності 12.10.2023, відновлено декларування у порядку та строки, що визначені ст. 45 Закону.
Абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону визначено, що особи, зазначені у п. 1, пп. «а», «в»-«г» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом 30 календарних днів з дня припинення відповідної діяльності подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.
Відповідно до пп. 2 п. 2 розділу ІІ Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом
Національного агентства від 08.11.2023 № 252/23, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.11.2023 за № 1965/41021, декларація при звільненні - декларація, яка подається відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону - протягом 30 днів з дня припинення діяльності.
Така декларація подається за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, та містить інформацію станом на останній день такого періоду, яким є останній день здійснення діяльності.
Під раніше поданими деклараціями розуміються декларації, що були подані до Реєстру відповідно до Закону, крім декларації кандидата на посаду.
Днем припинення діяльності є останній день виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Відлік строку подання декларації при звільненні починається з 00 годин 00 хвилин дня, наступного за днем припинення діяльності. 
Таким чином, ОСОБА_1 зобов`язана була подати декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, протягом 30 днів з дня припинення діяльності, тобто до 21.02.2025. 
Згідно з відомостями з Реєстру, декларацію при звільненні ОСОБА_1 подала 07.03.2025 о 15:27 (унікальний ідентифікатор декларації - 8bd64e4c-1972-468a-bc7b-319860b42653). 
Згідно з послідовністю дій користувача Реєстру, які вчинила ОСОБА_1 , дії по заповненню декларації при звільненні остання розпочала лише 06.03.2025. 
Слід зазначити, що ОСОБА_1 ознайомлена з вимогами Закону. 
Відповідно до наданих письмових пояснень ОСОБА_1 , остання несвоєчасно подала декларацію при звільненні у зв`язку з тим, що після звільнення з державної служби у 2025 році опинилася в ситуації, коли першочергово довелося вирішувати невідкладні сімейні та медичні питання, пов`язані з хворобою двох неповнолітніх дітей, що суттєво вплинуло на своєчасність подання звітності.
В якості підтвердження до пояснень додала виписку з медичної карти сина, ОСОБА_5 , щодо звернень до АЗПСМ № 4 протягом січня - квітня 2025 року, зокрема, 20.02.2025 - щодо планового огляду пацієнта. Уважно вивчивши пояснення ОСОБА_1 , дані обставини не можуть бути визнані як поважні причини несвоєчасного подання декларації, з огляду на наступне.
Встановлений ст. 45 Закону обов`язок подання суб?єктами декларування декларацій є імперативним і не ставиться Законом в залежність від будь-яких обставин (в тому числі, технічної, фізичної можливості суб?єкта декларування його реалізувати, внаслідок бездіяльності самого суб?єкта декларування, незнання закону тощо). 
До того ж, в наданих ОСОБА_1 документах відсутня інформація про перебування її дитини на стаціонарному лікуванні у період, в який необхідно було подати декларацію при звільненні, та/або відсутні документи, які підтверджують стан хвороби дитини або самої ОСОБА_1 , який би завадив ОСОБА_1 подати декларацію при звільненні у визначений законом строк.
Згідно з судовою практикою, амбулаторна спеціалізована медична допомога - це допомога, яку пацієнт отримує без госпіталізації до лікарні. На переконання суду, перебування на лікарняному амбулаторно не є тими перешкодами чи труднощами, які позбавляють суб`єктів від подання повідомлень про суттєві зміни у майновому стані (декларацій) до Реєстру.
Поважними можуть бути визнані лише ті обставини, які були об?єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Таким чином, доводи ОСОБА_1 щодо поважності причин подання декларації при звільненні несвоєчасно у зв`язку з перебуванням її дитини на амбулаторному лікуванні не свідчать про наявність у ОСОБА_1 об`єктивних, незалежних від його волевиявлення обставин, які перешкоджали б поданню нею декларації при звільненні.
Обов`язок належної підготовки суб`єкта декларування для своєчасної подачі декларації покладається на самого суб`єкта декларування.
Для кваліфікації несвоєчасного подання декларації як адміністративного правопорушення необхідна наявність двох обставин, а саме: сам факт несвоєчасного подання та відсутність у суб?єкта декларування поважних причин порушення термінів подання декларації.
Тому лише сукупність факту несвоєчасного подання декларації та відсутність при цьому поважних причин у суб`єкта декларування утворює склад адміністративного правопорушення, без наявності якого провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю (ст. 247 КУпАП).
Згідно зі службовою запискою Департаменту інформаційних систем, аналітичної роботи та захисту інформації Національного агентства від 05.05.2025 № 70-05/4191-25 технічних несправностей та перебоїв у роботі Реєстру, які б завадили поданню декларації у визначений Законом період, не зафіксовано.
Таким чином, поважних причин, які б перешкодили вчасно подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 , в ході збору матеріалів по даному факту не встановлено.
Місце вчинення адміністративного правопорушення: оскільки ОСОБА_1 на момент вчинення правопорушення є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, у зв`язку із перебуванням на посаді директора Департаменту забезпечення переходу від військової служби до цивільного життя Міністерства у справах ветеранів України, то місцем вчинення правопорушення слід вважати місцезнаходження місця роботи: вул. Хрещатик, 34, м. Київ, 01001.
Час вчинення адміністративного правопорушення: є дата фактичного подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, тобто 07.03.2025 о 15:27.
Враховуючи, що правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУПАП, є правопорушенням, яке полягає в несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, факт подання її поза встановлений Законом строк утворює в діях ОСОБА_1 об`єктивну сторону правопорушення.
Таким чином, ОСОБА_1 в порушення вимог абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону несвоєчасно без поважних причин подала декларацію при звільненні, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
Протокол підписаний ОСОБА_1 та відповідальною особою, яка його складала.
Разом з тим, ОСОБА_1 у протоколі зазначила, що вину визнає частково, повідомлення-попередження з минулого місця роботи щодо подачі декларації при звільненні не надходило, можливо через технічні причини (а.с. 1-63).
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення складеним від 19 серпня 2025 року № 47-01/167/25,  ОСОБА_1 , будучи особою, на яку поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно без поважних причин подала до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2023 рік (щорічну), яку мала б подати до 01 квітня 2024 року проте подала лише 09 квітня 2024 року об 11:00 години, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП (а.с. 83-146).
Відповідно до наказу Міністерства у справах ветеранів України від 20.09.2024 № 956-к ОСОБА_1 призначено на посаду директора Департаменту забезпечення переходу від військової служби до цивільного життя Міністерства у справах ветеранів України з 25.09.2024.
Відповідно до наказу Міністерства у справах ветеранів України від 21.01.2025 № 75-к ОСОБА_1 звільнено з посади директора Департаменту забезпечення переходу від військової служби до цивільного життя Міністерства у справах ветеранів України 22.01.2025.
ОСОБА_1 присвоєно 6 (шостий) ранг державного службовця в межах категорії «Б» посад державної служби.
Таким чином, відповідно до пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону ОСОБА_1 є суб?єктом, на якого поширюється дія Закону.
Тому, згідно з абз. 16 ч. 1 ст. 1, ч.2 ст. 45 Закону, приміткою до ст. 172-6 КУпАП ОСОБА_1 є суб?єктом декларування та суб?єктом адміністративного правопорушення.
Згідно з приміткою до ст. 56 Закону посада державної служби категорії «Б» відноситься до службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов?язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Згідно з ч. 1 ст. 65-1 Закону за вчинення корупційних або пов?язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в ч. 1 ст. 3 Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.
Відповідно до Закону України від 08.07.2022 № 2381-IX «Про внесення змін до Закону України «Про запобігання корупції» щодо особливостей застосування законодавства у сфері запобігання корупції в умовах воєнного стану», який набрав чинності 03.08.2022, суб`єкт декларування зобов?язаний подати декларацію, кінцевий строк подання якої припадає на період дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», протягом дев`яноста календарних днів з дня його припинення чи скасування.
Законом України від 20.09.2023 № 3384-IХ «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», який набрав чинності 12.10.2023, відновлено декларування у порядку та строки, що визначені ст. 45 Закону.
Абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону визначено, що особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у пп. «а», «в» - «г» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону, зобов`язані до 1 квітня наступного року після року припинення діяльності подати в установленому ч. 1 ст. 45 Закону порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.
Відповідно до пп. 1 п. 2 розділу ІІ Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства від 08.11.2023 № 252/23, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.11.2023 за № 1965/41021, щорічна декларація - декларація, яка подається відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону (після припинення діяльності (після звільнення)) у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня.
Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.
Таким чином, ОСОБА_1 зобов`язана була подати декларацію за 2023 рік (щорічну) до 00 годин 00 хвилин 01.04.2024, шляхом заповнення відповідної форми на офіційному веб-сайті Національного агентства.
Згідно з відомостями з Реєстру, декларацію за 2023 рік ОСОБА_1 подала 09.04.2024 об 11:00 (унікальний ідентифікатор декларації - 2affl6d5- Sa74-4fc6-8dca-1c5310ad93c1).
Згідно з послідовністю дій користувача Реєстру, які вчинила ОСОБА_1 , дії по заповненню декларації за 2023 рік остання розпочала лише 09.04.2024.
Відповідно до наданих письмових пояснень ОСОБА_1 , остання несвоєчасно подала декларацію за 2023 рік у зв`язку з тим, що після народження у 2023 році другої дитини, потребувала тривалого медичного відновлення через те, що пологи мали ускладнення. Інформаційні повідомлення про необхідність подання декларацій не отримувала можливо через технічні збої.
Уважно вивчивши пояснення ОСОБА_1 , дані обставини не можуть бути визнані як поважні причини несвоєчасного подання декларації, з огляду
на наступне.
Встановлений ст. 45 Закону обов`язок подання суб`єктами декларування декларацій є імперативним і не ставиться Законом в залежність від будь-яких обставин (в тому числі, технічної, фізичної можливості суб?єкта декларування його реалізувати, внаслідок бездіяльності самого суб?єкта декларування, незнання закону тощо).
До того ж, згідно з інформацією про послідовність дій користувача Реєстру, ОСОБА_1 здійснювала вхід до Реєстру 21.01.2024 та 22.01.2024 та вчиняла дії щодо подання декларацій за 2021-2022 роки та за період, не охоплений раніше поданими деклараціями з 01.01.2023 по 23.01.2023 (декларація при звільненні). Вказане свідчить про технічну та фізичну можливість виконати вимоги Закону щодо подання декларації за 2023 рік (після звільнення).
Обов`язок належної підготовки суб`єкта декларування для своєчасної подачі декларації покладається на самого суб`єкта декларування.
Для кваліфікації несвоєчасного подання декларації як адміністративного правопорушення необхідна наявність двох обставин, а саме: сам факт несвоєчасного подання та відсутність у суб?єкта декларування поважних причин порушення термінів подання декларації.
Тому лише сукупність факту несвоєчасного подання декларації та відсутність при цьому поважних причин у суб?єкта декларування утворює склад адміністративного правопорушення, без наявності якого провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю (ст. 247 КУПАП).
Згідно зі службовою запискою Департаменту інформаційних систем, аналітичної роботи та захисту інформації Національного агентства від 25.03.2025 № 70-09/2811-25 технічних несправностей та перебоїв у роботі Реєстру, які б завадили поданню декларації у визначений Законом період, не зафіксовано.
Поважних причин, які б перешкодили вчасно подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 , в ході збору матеріалів по даному факту не встановлено.
Місце вчинення адміністративного правопорушення: оскільки ОСОБА_1 на момент вчинення правопорушення є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, у зв`язку із перебуванням на посаді керівника експертної групи з питань ветеранського розвитку Директорату громадянської ідентичності та ветеранського розвитку Міністерства у справах ветеранів України, то місцем вчинення правопорушення слід вважати місцезнаходження місця роботи: вул. Хрещатик, 34, м. Київ, 01001.
Час вчинення адміністративного правопорушення: є дата фактичного подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, тобто 09.04.2024 об 11:00. 
Враховуючи, що правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172° КУпАП, є правопорушенням, яке полягає в несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, факт подання її поза встановлений Законом строк утворює в діях ОСОБА_1 об`єктивну сторону правопорушення. 
Таким чином, ОСОБА_1 в порушення вимог ч. 2 ст. 45 Закону, несвоєчасно без поважних причин подала щорічну декларацію за 2023 рік, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
Протокол підписаний ОСОБА_1 та відповідальною особою, яка його складала.
Разом з тим, ОСОБА_1 у протоколі зазначила, що вину визнає частково (а.с. 83-146).
Протоколи про адміністративне правопорушення є документами, що офіційно засвідчують факт учинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, в силу положень ст.251 КУпАП.
ОСОБА_1 не заперечувала факту вчинення інкримінованого їй адміністративного правопорушення, однак, заперечуючи проти оскаржуваної постанови, посилалась на те, що дії ОСОБА_1 , які полягали у несвоєчасному поданні декларації при звільненні, характеризується малозначністю вчиненого діяння, та просила звільнити від адміністративної відповідальності за малозначністю.
Проте, суд апеляційної інстанції визнає такі посилання апелянта про звільнення від адміністративної відповідальності за малозначністю непереконливими, з огляду на те, що адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_1 , передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, не може бути визнано малозначним, оскільки є корупційним правопорушенням, тяжкість якого обумовлена ступенем недовіри суспільства до осіб, уповноважених на виконання функцій держави.
Відповідно статті 22 КпАП України при малозначності правопорушення суддя може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням. При цьому законодавцем не визначено змісту поняття та ознак малозначності адміністративного правопорушення.
Родовим об`єктом корупційних правопорушень та правопорушень, пов`язаних з корупцією, виступають суспільні відносини, якими визначаються зміст та порядок законної діяльності суб`єктів владних повноважень, встановлений відповідними нормативними актами.
Міжнародні стандарти протидії корупції зобов`язують держави вживати заходів для встановлення у своєму національному законодавстві відповідальності за вчинення корупційних діянь. Це закріплено, зокрема, у Главі ІІ «Кримінальної Конвенції про боротьбу з корупцією» від 27.01.1999, Главі ІІ Додаткового протоколу до неї від 15.05.2003, Главі ІІІ «Конвенції ООН проти корупції» від 31.10.2003, що ратифіковані Верховною Радою України 18.10.2006 та є обов`язковими для України.
Посилання апелянта про відсутність умислу в діях ОСОБА_1 щодо несвоєчасного подання декларацій є безпідставним, оскільки адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП - є правопорушенням з формальним складом, для констатації наявності якого встановлення суспільно-небезпечних наслідків не вимагається, i суб`єктивна сторона якого може виявлятися як в умисній так i в необережній формі вини, а зазначені ним обставини не звільняють ОСОБА_1 від обов`язку виконання вимог Закону України стосовно своєчасного подання щорічної декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави та місцевого самоврядування за 2023 рік та декларації при звільненні.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не було належним чином повідомлено про необхідність декларування при звільнені, є безпідставними.
Відповідно до 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Презумпція знання законодавства означає, що кожен вважається таким, що знає закони.
ОСОБА_1 є особою на яку поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції». Таким чином, ОСОБА_1 знала про свій обов`язок подати декларації у встановлені законом строки. Крім того, про необхідність подання декларації особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, неодноразово повідомлялись на сайті НАЗК та відповідна інформація публікувалась у засобах масової інформації.
Також, відповідно до абз. 9 підп. 1 п. 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.05.2017 № 223-943/0/4-17 «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» під поважними причинами несвоєчасного подання декларації слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою.
Однак, поважних причин, які б могли бути визнані судом, як обставини, що були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення ОСОБА_1 та були пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, які призвели до порушення ОСОБА_1 строку подання електронних декларацій щорічної та при звільненні, апеляційним судом не встановлено.
Твердження апелянта про відсутність постанови/ухвали про об`єднання справ №761/36048/25 та № 761/36051/25 в одне провадження спростовуються наявною в матеріалах справи постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 вересня 2025 року (а.с. 162).
Поряд з цим, суд апеляційної інстанції частково погодився з доводами апелянта щодо закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності за несвоєчасну подачу щорічної декларації за 2023 рік, з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд вважає за необхідне застосувати практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка є частиною національного законодавства і джерелом права.
Так, у справі «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року (заяви №23759/03 та №37943/06) ЄСПЛ встановив порушення ст.6 Конвенції і зазначив, що національними органами не було дотримано вимогу законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника-платника податку, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.
У згаданому рішенні ЄСПЛ зазначив, що відповідні правові акти явно суперечили один одному.
У результаті цього національні органи на свій власний розсуд застосували протилежні підходи щодо співвідношення цих правових актів.
На думку ЄСПЛ, відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого важливого фінансового питання, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (п.56).
Отже, у разі, коли національне законодавство припускає неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язанні застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід.
З цього питання звертає на себе увагу час обізнаності уповноваженого органу у сфері протидії корупції про недотримання особою певних вимог законодавства, день надання оцінки зібраним доказам за твердженням ініціатора складання протоколу та дати складання як первісного протоколу про адміністративне правопорушення, так і протоколу, який складався вдруге, що є розтягнутим у часі.
Апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що днем виявлення правопорушення є день складання уповноваженою посадовою особою протоколу про таке правопорушення, а саме 19 серпня 2025 року, та з цього моменту слід відраховувати шестимісячний строк. 
Так, протокол про адміністративне правопорушення є документом, який фіксує факт, час та місце вчинення правопорушення. Однак не можна ототожнювати дату складання протоколу та дату виявлення правопорушення, оскільки виявлення і фіксування правопорушення є різними юридичними фактами.
Апеляційний суд вважає за необхідне у даній справі констатувати, що обчислення строку притягнення особи до адміністративної відповідальності не може залежати від спритності посадової особи (швидкості дій вчинених уповноваженою особою) у наданні оцінки доказам, інше буде свавіллям.
Відтак фактичним моментом виявлення вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП України, за протоколом про адміністративне правопорушення від 19 серпня 2025 року № 47-01/167/25 щодо несвоєчасного подання щорічної декларації за 2023 рік, апеляційний суд вважає 10 квітня 2024 року (повідомлення від 10 квітня 2024 року № 5680/17/17-24 про факт несвоєчасного подання декларації ОСОБА_1 ) (а.с. 108).
Таким чином, зважаючи на вимоги ст.38 КУпАП строк для притягнення особи до адміністративної відповідальності за протоколом про адміністративне правопорушення № 47-01/167/25 на час складання протоколу (19 серпня 2025 року) і ухвалення оскаржуваної постанови судом першої інстанції (26 вересня 2025 року) - закінчився, оскільки адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення.
Згідно з п. 7 ч. 1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення припиняється в разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.
Підсумовуючи вищевикладене, провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП за протоколом про адміністративне правопорушення від 19 серпня 2025 року № 47-01/167/25, слід закрити у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.
При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст.38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи у вчиненні правопорушення.
Таким чином доводи апеляційної скарги в частині застосування строків притягнення до адміністративної відповідальності, які встановлені ст.38 КУпАП, є обґрунтованими.

Керуючись п.7 ч.1 ст.247, ст.294 КУпАП, 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 26 вересня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП - скасувати в частині притягнення до адміністративної відповідальності, за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП за протоколом про адміністративне правопорушення № 47-01/167/25 від 19 серпня 2025 року.
Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП, відносно ОСОБА_1 за протоколом про адміністративне правопорушення № 47-01/167/25 від 19 серпня 2025 року на підставі п. 7 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із закінчення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.
В іншій частині постановуШевченківського районного суду м. Києва від 26 вересня 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя _________________ Б.Б. Левенець