Справа № 346/5474/25 
Провадження № 22-ц/4808/1729/25 
Головуючий у 1 інстанції Сольський В. В. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
                       головуючої                Томин О.О.
                       суддів:                        Бойчука І.В., Луганської В.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Чеботаєва Андрія Миколайовича на ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 29 жовтня 2025 року, постановлену в складі судді Сольського В.В. у м. Коломиї, у справі за заявою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Чеботаєв Андрій Миколайович, про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини,
в с т а н о в и в:
У жовтні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв адвокат Чеботаєв Андрій Миколайович, звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.
Заяву мотивовано тим, що 29 липня 1995 року ОСОБА_1 уклала шлюб із ОСОБА_2 , від якого подружжя має неповнолітню дочку – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Сторони не досягли згоди щодо розміру аліментів, які ОСОБА_2 має сплачувати на утримання неповнолітньої дитини, а добровільно аліменти він також не сплачує.
У червні 2025 року заявниця зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів, однак згодом відкликала заяву, оскільки ОСОБА_2 обіцяв добровільно надавати матеріальну допомогу. Разом із заявою про стягнення аліментів заявниця подавала позов про розірвання шлюбу, від якого також відмовилася, оскільки відповідач примусив її забрати заяву.
Наразі ОСОБА_1 знову звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, а також подала заяву для вирішення питання щодо стягнення аліментів, оскільки батько дитини жодної допомоги не надає.
Вказала, що ОСОБА_2 є працездатною особою, офіційно працевлаштований та не має інших дітей на утриманні.
Посилаючись на зазначені обставини та норми законодавства, просила суд видати судовий наказ, яким стягнути із ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 у розмірі однієї чверті з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з жовтня 2025 року і до повноліття дитини.
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 29 жовтня 2025 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Чеботаєв Андрій Миколайович, про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини. Роз`яснено заявниці, що відмова у видачі судового наказу не є перешкодою для повторного звернення із такою заявою в порядку, встановленому законом, після усунення її недоліків, а також для звернення до суду в порядку позовного провадження.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник ОСОБА_1 – адвокат Чеботаєв А.М. подав апеляційну скаргу. Вважає вказану ухвалу такою, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.
Зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи у видачі судового наказу, послався на те, що право на звернення із заявою про стягнення аліментів має той із батьків, разом з яким проживає дитина та перебуває на його утриманні, і дійшов висновку про відсутність такого права у заявниці через ненадання, на думку суду, доказів спільного проживання з дитиною та перебування дитини на її утриманні (довідка про місце проживання, акт обстеження житлових умов тощо).
Вважає такі висновки суду необґрунтованими, оскільки дитині сторін, ОСОБА_3 , 15 років, отже вона проживає разом із матір`ю – заявницею, яка й звернулася до суду з вимогою про стягнення з батька дитини матеріальної допомоги на її утримання.
Крім того, в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції сам зазначив, що відповідно до інформації з Єдиного державного демографічного реєстру щодо адреси реєстрації позивачка та відповідач зареєстровані за однією адресою. Звідси випливає, що їхня дитина також перебуває разом із ними, що не перешкоджає законодавству стягувати аліменти з одного з подружжя, навіть якщо вони проживають за однією адресою.
ОСОБА_1 у заяві про видачу судового наказу зазначила та надала документи, що ОСОБА_2 добровільно аліменти не сплачує, у зв`язку з чим у червні 2025 року вона вже зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів, однак надалі забрала заяву, оскільки останній обіцяв добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Однак, суд першої інстанції не врахував, що в матеріалах справи міститься копія ухвали Коломийського міськрайонного суду від 03 липня 2025 року про залишення без розгляду позову про стягнення аліментів у зв`язку з поданням заяви про досудове врегулювання спору.
Оскільки після врегулювання попереднього спору обставини не змінилися і батько дитини не почав надавати матеріальну допомогу, заявниця змушена повторно звернутися до суду за захистом прав неповнолітньої дитини.
Просить суд оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Частиною 2 ст. 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1 (щодо відмови у видачі судового наказу), 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З огляду на те, що апелянткою оскаржується ухвала Коломийського міськрайонного суду від 29 жовтня 2025 року про відмову у видачі судового наказу, розгляд апеляційної скарги в цій справі підлягає проведенню в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами (письмове провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 одружилися 29 липня 1995 року, прізвище дружини змінено на « ОСОБА_5 », що підтверджується копією повторно виданого свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 01 липня 2002 року (а.с. 5).
Згідно з копією повторно виданого свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 12 грудня 2018 року батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 6).
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 03 липня 2025 року у справі №346/3023/25 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини повернуто позивачці у зв`язку з поданням представником позивачки до суду заяви про залишення позову без розгляду, оскільки сторони досягли досудового врегулювання спору (а.с. 8).
Із заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів (а.с. 1), копії паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 (а.с. 3-4), копій відповідей на запити суду першої інстанції з Єдиного державного демографічного реєстру щодо адреси реєстрації (а.с. 13, 14, 15), змісту апеляційної скарги (а.с. 21-22) та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, наявного в матеріалах справи (а.с. 37), вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають за однією адресою: АДРЕСА_1 .
Постановляючи ухвалу про відмову у видачі судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції виходив з того, що заявницею в обґрунтування вимог заяви не долучено будь-яких доказів, що підтверджують факт спільного проживання з дитиною та перебування дитини на її утриманні (довідка про місце проживання, акт обстеження житлових умов тощо). Тому суд, беручи до уваги вимоги ст. 163 ЦПК України, ч. 5 ст. 183 СК України, не вбачає факту виникнення у заявниці права вимоги про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини.
Апеляційний суд погоджується з наведеними висновками, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
За змістом ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
Наказне провадження – це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.
Статтею 165 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу. Зокрема, згідно з п. 1 ч. 1 суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.
Статтею 163 ЦПК України визначено перелік документів, які додаються до заяви про видачу судового наказу. Так, відповідно до п. 4 ч. 3 цієї статті до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
В ч. 5 ст. 183 СК України законодавець визначив, що право на звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів має той із батьків, з яким проживає дитина.
Правова природа аліментів у розумінні глави 15 СК України є такою, що, з одного боку, вони є правом, а з іншого обов`язком, і надаються тим із батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина.
З урахуванням предмета спору, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі.
До схожих висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 29 червня 2022 року у справі №596/826/21-ц (провадження №61-3738св22), від 07 травня 2025 року у справі №552/5588/23 (провадження №61-15832св24).
Таким чином, право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів має той з батьків дитини, з яким дитина проживає у визначеному законом порядку.
Водночас, до заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу долучені: копія заяви про видачу судового наказу, копія паспорта заявниці, копія свідоцтва про одруження, копія свідоцтва про народження дитини, копія пенсійного посвідчення, копія ухвали Коломийського міськрайонного суду від 03 липня 2025 року, ордер представника заявниці – адвоката Чеботаєва А.М.
Відтак, заявницею не надано документів, які б підтверджують обставини, на які вона посилається, а саме факт проживання дочки, ОСОБА_3 , разом із нею. Не надано таких і до суду апеляційної інстанції.
Оскільки обов`язковою умовою стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання з ним чи з нею дитини, на утримання якої стягуються аліменти, заявниця фактично не довела, що вона є особою, якій належить право вимоги.
Факт проживання батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за однією адресою встановлено матеріалами справи і не заперечується, однак це не свідчить про проживання за цією ж адресою дитини. Жодних доказів того, що неповнолітня ОСОБА_3 фактично проживає із заявницею, до суду не подано, а посилання на її п`ятнадцятирічний вік не може замінити належного доказування цієї обставини. Крім того, неможливо встановити, на чиєму утриманні з батьків фактично перебуває дитина.
Таким чином, відмовляючи ОСОБА_1 у видачі судового наказу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що заявниця не надала жодного доказу на підтвердження того, що неповнолітня дочка ОСОБА_3 проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні.
Відповідно, право вимоги апелянтки не є очевидним, оскільки існує спір щодо наявності в неї самого права звернення до суду з такою заявою.
Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а ухвала суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу постановлена з дотриманням вимог процесуального законодавства, підстави для її скасування відсутні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Чеботаєва Андрія Миколайовича залишити без задоволення.
Ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 29 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча:        О.О. Томин
Судді:        І.В. Бойчук
В.М. Луганська

Повний текст постанови складено 10 грудня 2025 року.