СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2026 року м. Харків Справа № 922/4053/25 
Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Істоміна О.А., суддя Слободін М.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу позивача (вх.2514Х/3) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.11.2025 (суддя Рильова В.В., повний текст складено 18.11.2025) у справі №922/4053/25
за позовною заявою Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго", м.Київ, 
до Комунального підприємства "Харківводоканал" в особі комісії з реорганізації, м.Харків,
про стягнення 4 882 792 033,33 грн.

ВСТАНОВИВ:
Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (далі – ДПЗД "Укрінтеренерго") звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Комунального підприємства "Харківводоканал" (далі – КП "Харківводоканал") в особі комісії з реорганізації, в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 4 882 792 033,33 грн., з яких: 3 739 083 737,82 грн. - заборгованість за спожиту електричну енергію за період постачання з 13.12.2022 по 30.09.2025, 426 190 481,50 грн. - інфляційні, 717 517 814,01 грн. - 15% річних. Також позивач просить покласти на відповідача судові витрати.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.11.2025 у справі №922/4053/25 повернуто позовну заяву та додані до неї документи ДПЗД "Укрінтеренерго".
В основу ухвали покладено висновки суду про те, що позивачем порушено правило об`єднання позовних вимог, а підстави для застосування ст.173 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) відсутні. Означене стало підставою для повернення позовної заяви на підставі п.2 ч.5 ст.174 ГПК України.

Не погодившись із означеною ухвалою, ДПЗД "Укрінтеренерго" 27.11.2025 через підсистему «Електронний суд» звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно з якою просить: скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.11.2025 про повернення позовної заяви у справі №922/4053/25; справу №922/4053/25 направити до Господарського суду Харківської області на стадію вирішення питання про відкриття провадження у справі; судові витрати покласти на відповідача. 
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає наступне:
- внаслідок незастосування положень ч.3 ст.112 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) при постановленні оскаржуваної ухвали позивача позбавлено гарантованого ст.3 ЦК України права на судовий захист цивільного права та інтересу. Частина 3 ст.112 ЦК України не містить положень щодо подання декількох позовів у випадку відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або положень щодо розподілу таких позовів за підставами виникнення або окремими договорами. Кваліфікуючою умовою та підставою для подачі позову кредитором за всіма його вимогами до боржника відповідно до ч.3 ст.112 ЦК України є саме факт відхилення вимог кредитора ліквідаційною комісією;
- Господарським судом Харківської області порушено положення ст.2 ГПК України, наслідком чого може бути протиправне, всупереч положенням ст.41 Конституції України, без справедливого, неупередженого та своєчасного судового розгляду, позбавлення позивача права власності на майно (грошові кошти на суму 4,88 млрд грн., які належать йому в якості компенсації вартості проданої відповідачу електричної енергії);
- позивач правомірно та відповідно до вимог ч.1 ст.173 ГПК України об`єднав в одній позовній заяві декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення (виникли на підставі правовідносин постачання електричної енергії, яке (постачання) здійснювалося позивачем на умовах типового договору постачальника «останньої надії», який є публічним договором приєднання) та поданими доказами (зокрема, первинними документами, що підтверджують споживання електричної енергії відповідачем, та доказами того, що оформлені в паперовому вигляді правовідносини у різні періоди споживання відповідають типовому договору постачальника «останньої надії»). Також заявлені в позові вимоги пов`язані між собою тим, що всі вони були відхилені відповідачем у повному обсязі після розгляду відповідної письмової вимоги позивача, як кредитора. Суд першої інстанції безпідставно не прийняв зазначені доводи до уваги та порушив норму процесуального права (ч.1 ст.173 ГПК України);
- заявлені позовні вимоги пов`язані між собою за суттю, можуть бути розглянуті разом без порушення законодавчих вимог. Це дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також це дає можливість запобігти можливості винесення різних рішень за однакових обставин. Зроблені судом першої інстанції протилежні висновки не відповідають обставинам справи.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2025 для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Істоміна О.А., суддя Стойка О.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/4053/25; відкладено розгляд питання щодо можливості відкриття провадження за апеляційною скаргою позивача на ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.11.2025 у справі №922/4053/25 до надходження матеріалів справи.
Матеріали справи 05.12.2025 надійшли на адресу суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.12.2025, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача на ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.11.2025 у справі №922/4053/25; встановлено строк по 26.12.2025 для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв та/або клопотань, що пов`язані з розглядом апеляційної скарги; розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення сторін.

Відповідач правом, наданим ст.263 ГПК України не скористався, відзиву на апеляційну скаргу не надав. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч.3 ст.263 ГПК України).

У зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії Стойки О.В., на підставі розпорядження керівника апарату суду від 08.01.2026, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Істоміна О.А., суддя Слободін М.М. 

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Згідно з п.2 ч.5 ст.174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень ст.173 цього Кодексу).
Відповідно до приписів ч.1 ст.173 ГПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. При цьому об`єднанню підлягають вимоги, які пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.
Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.
Однорідними можуть вважатися позовні заяви, які пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. 
Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.
За своїм процесуальним призначенням інститут об`єднання позовних вимог забезпечує правильність і одностайність розгляду та вирішення окремих позовних вимог, які можуть бути розглянуті як самостійні справи, але об`єднуються однорідністю вимог, тобто вимог, які випливають з одних і тих же правовідносин.
На підставі аналізу позовної заяви ДПЗД "Укрінтеренерго" Східним апеляційним господарським судом установлено, що за спірний період (2022-2025 роки) між ДПЗД "Укрінтеренерго" та КП "Харківводоканал" укладено дванадцять договорів про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії": від 30.01.2023 №56/1-ПД/23 (період постачання з 13.12.2022 по 31.03.2023); від 25.04.2023 №38/4-ПД/23 (період постачання 01.04.2023 по 30.06.2023); від 01.07.2023 №б/н (період постачання з 01.07.2023 по 31.08.2023); від 19.10.2023 №33/10-ПД/23 (період постачання з 01.09.2023 по 06.12.2023); від 14.03.2024 №33/3-ПД/24 (період постачання з 01.02.2024 по 29.04.2024); від 10.05.2024 №16/5-ПД/24 (період постачання з 05.05.2024 по 31.07.2024); від 25.09.2024 №21/9-ПД/24 (період постачання з 06.08.2024 по 29.10.2024); від 26.11.2024 №36/11-ПД/24 (період постачання з 04.11.2024 по 29.01.2025); від 11.02.2025 №15/2-ПД/25 (період постачання з 04.11.2024 по 29.01.2025); від 12.03.2025 №13/3-ПД/25 (період постачання з 08.02.2025 по 27.04.2025); від 11.06.2025 №41/6-ПД/25 (період постачання з 15.05.2025 по 06.08.2025); від 10.09.2025 №25/9-ПД/25 (період постачання з 15.08.2025 по 12.11.2025).
Судом першої інстанції доречно зауважено, що на виконання кожного з перелічених договорів постачання сторонами складено акти купівлі-продажу електроенергії за відповідні періоди, подано інші докази окремо за кожним договором.
Предметом спору в межах справи №922/4053/25 є стягнення заборгованості за дванадцятьма окремими договорами постачання електричної енергії. 
Позов подано з визначенням окремих сум боргу за кожним договором постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» окремо. На обґрунтування сум, заявлених до стягнення, позивачем подано договори із додатковими угодами дол них, акти купівлі-продажу електроенергії до кожного договору окремо. окремі розрахунки заборгованості за кожним договором, сформовані з урахуванням різних обсягів споживання електричної енергії відповідачем (згідно з даними про обсяги споживання електричної енергії, наданими операторами системи розподілу - АТ «Харківобленерго» та АТ «Укрзалізниця») за кожним договором окремо.
Місцевий господарський суд правильно виснував, що кожна з означених вимог (за кожним договором) є самостійною вимогою. Вимоги не пов`язані між собою ні підставами виникнення, ні поданими доказами та не є основними і похідними одна від одної, оскільки від задоволення одних не залежить задоволення інших. Тобто, заявлені ДПЗД "Укрінтеренерго" вимоги не відповідають правилам об`єднання, визначеним ч.1 ст.173 ГПК України. 

Безпідставними є твердження апелянта про те, що заявлені позовні вимоги пов`язані між собою:
підставою виникнення - виникли на підставі правовідносин постачання електричної енергії, яке (постачання) здійснювалося позивачем на умовах типового договору постачальника «останньої надії», який є публічним договором приєднання;
поданими доказами - первинними документами, що підтверджують споживання електричної енергії відповідачем, та доказами того, що оформлені в паперовому вигляді правовідносини у різні періоди споживання відповідають типовому договору постачальника «останньої надії».
Так, правочином (договором), у розумінні ст.202 ЦК України, є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Заявник повинен обґрунтувати підставу звернення до суду окремо по кожній вимозі та вказати конкретні докази на підтвердження викладених обставин - по кожному з договорів, які є самостійними зобов`язаннями і самостійними підставами для виникнення у сторін цих правовідносин цивільних прав і обов`язків. 
Незважаючи на типову форму договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» та публічний характер такого договору, заявлені ДПЗД "Укрінтеренерго" позовні вимоги стосуються стягнення заборгованості, що виникла на підставі значної кількості окремих договорів (12 штук), укладених між позивачем та відповідачем у різні періоди. Кожен із таких договорів є окремою підставою виникнення спірних грошових зобов`язань. Сама лише обставина застосування сторонами типової форми договору не свідчить про те, що заявлені ДПЗД "Укрінтеренерго" позовні вимоги пов`язані між собою підставою виникнення, оскільки зобов`язання зі сплати вартості спожитої електричної енергії виникають не з типового договору, а з окремих договорів, на підставі фактичного споживання електричної енергії у відповідні періоди.
Відтак, усупереч доводам апелянта, заявлені позовні вимоги не можуть вважатися такими, що об`єднані єдиною підставою виникнення або поданими доказами, оскільки ґрунтуються на різних договорах про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» та стосуються різних періодів постачання. 

Судова колегія вважає доречними твердження апелянта про те, що у загальному розумінні об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також запобігти можливості ухвалення різних рішень за однакових обставин.
Поряд з тим необхідно також ураховувати, що об`єднання позовних вимог може мати негативні наслідки. Сумісний розгляд декількох вимог, навіть тісно пов`язаних і однорідних, розширює предмет доказування у справі, ускладнює розгляд та вирішення справи. Об`єднання позовів є правом, а не обов`язком суду. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15.06.2023 у справі №911/2836/22, від 17.02.2022 у справі №915/1429/21, від 08.10.2019 у справі №910/7680/19.
З матеріалів позовної заяви ДПЗД "Укрінтеренерго" вбачається, що кількість додатків до позовної заяви (договорів, рахунків, актів тощо) складає 247 документів на майже 700 аркушах.
Судова колегія погоджується з аргументами місцевого господарського суду про те, що сумісний розгляд заявлених позивачем у даній справі позовних вимог перешкоджатиме з`ясуванню взаємних прав і обов`язків сторін та суттєво ускладнить вирішення спору, з огляду на те, що під час розгляду справи суд повинен буде встановити обґрунтованість заявлених до стягнення з відповідача сум за кожним з дванадцяти договорів, обґрунтованість періодів, за які позивач здійснює нарахування заявлених до стягнення сум за кожним договором та надати їм правову оцінку. Означене, разом з іншим, може суттєво вплинути на якість дослідження обставин справи і можливість її розгляду в межах встановлених ст.195 ГПК України строків. На переконання судової колегії, за встановлений процесуальним законом строк розгляду справи неможливо повно та всебічно дослідити обставини справи по дванадцяти різним правовідносинам сторін, вивчити та проаналізувати такий обсяг доказів, перевірити обґрунтованість та арифметичну вірність розрахунків заявлених до стягнення сум.

За змістом апеляційної скарги позивач зазначає про те, що внаслідок незастосування положень ч.3 ст.112 ЦК України при постановленні оскаржуваної ухвали позивача позбавлено гарантованого ст.3 ЦК України права на судовий захист цивільного права та інтересу. За твердженнями апелянта, ч.3 ст.112 ЦК України не містить положень щодо подання декількох позовів у випадку відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або положень щодо розподілу таких позовів за підставами виникнення чи окремими договорами. 
Судова колегія відхиляє означені доводи скаржника з огляду на наступне. 
Частиною 3 ст.112 ЦК України, на яку посилається апелянт, унормовано, що у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи.
Східний апеляційний господарський суд наголошує, що означена норма регулює виключно матеріально-правові наслідки відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду. У свою чергу, наведена норма матеріального права не встановлює та не змінює процесуального порядку об`єднання позовних вимог, визначеного ст.173 ГПК України. 
Крім того ч.3 ст.112 ЦК України не встановлює заборони для звернення кредитора з декількома позовами залежно від підстав виникнення таких вимог. 

Судова колегія, разом з іншим, відхиляє посилання скаржника на те, що у справі №905/451/22 (постанова Верховного Суду від 30.08.2024) розглядалися та були задоволені вимоги кредитора, заявлені в одному позові за декількома договорами.
Так, у силу приписів ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Натомість, у постанові Верховного Суду від 30.08.2024 у справі №905/451/22, на яку посилається апелянт, відсутні висновки щодо застосування ст.173 ГПК України, на порушенні норм якої судом першої інстанції у розглядуваному випадку наполягає апелянт. Питання об`єднання вимог не було предметом розгляду суду касаційної інстанції. 
Крім того судова колегія звертає увагу, що в межах справи №905/451/22 предметом розгляду були вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до відповідача, Комунального підприємства «Яковлівське» про зобов`язання включити грошові вимоги позивача у розмірі 997 501,88 грн. до проміжного ліквідаційного балансу та стягнути заборгованість у розмірі 233 106,71 грн., з яких: 
- 165 570,16 грн. за договором №3533/18-БО-6 від 08.10.2018, з яких: 117 204,26 грн. - основний борг; 20 867,50 грн. – 3% річних; 27 498,40 грн. – інфляційні втрати;
- 67 536,55 грн. за договором №9049/1920-БО-6 від 10.10.2019, з яких: 15 477,15 грн. - 3% річних; 52 059,40 грн. – інфляційні втрати. 
Тобто, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості в межах справи №905/451/22 стосувалися двох договорів, у той час як позовні вимог у розглядуваній справі №922/4053/25 ґрунтуються на дванадцяти договорах. 

Щодо доводів апелянта про те, що позивача позбавлено гарантованого ст.3 ЦК України права на судовий захист цивільного права та інтересу, та про те, що наслідком постановлення оскаржуваної ухвали може бути протиправне позбавлення позивача права власності на майно, судова колегія вважає за необхідне зауважити наступне. 
Право на звернення до суду не є абсолютним та обмежене вимогами процесуального закону щодо прийнятності відповідної скарги чи заяви. Застосування відповідних обмежень у передбачених законом випадках не може вважатися порушенням права особи на доступ до суду.
До того ж повернення позовної заяви не позбавляє ДПЗД "Укрінтеренерго" права на судовий захист шляхом пред`явлення окремих позовів.

За таких обставин Східний апеляційний господарський суд погоджується з висновком Господарського суду Харківської області про те, що ДПЗД "Укрінтеренерго" при поданні позову було порушено правила ст.173 ГПК України щодо об`єднання позовних вимог, оскільки заявлені позовні вимоги не пов`язані між собою підставами виникнення чи поданими доказами та не співвідносяться між собою як основні і похідні позовні вимоги.
Сумісний розгляд таких позовних вимог перешкоджатиме з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво ускладнить вирішення спору в межах однієї справи та у строки, передбачені ст.195 ГПК України, що свідчить про порушення правил об`єднання позовних вимог.

Окрім наведеного судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на наступне.
За приписами ч.6 ст.173 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання господарського судочинства. 
Аналіз п.2 ч.5 ст.174 ГПК України у системному зв`язку з приписами ст.173 ГПК України свідчить про те, що у разі порушення правил об`єднання позовних вимог, суд з метою виконання завдання господарського судочинства може не повертати позовну заяву, а за клопотанням учасника справи або за власною ініціативою самостійно роз`єднати позовні вимоги за правилами ч.6 ст.173 ГПК України та розглянути кожну із заявлених вимог окремо.
За приписами ч.6 ст.173 ГПК України суд, з урахуванням конкретних обставин, має право застосувати їх як у разі дотримання правил об`єднання позовних вимог, так і у випадку їх порушення. Проте вчинення відповідної процесуальної дії є дискрецією господарського суду, яка застосовується (або не застосовується) ним з урахуванням конкретних обставин справи та за власним переконанням, а тому незастосування місцевим судом своїх повноважень по роз`єднанню позовних вимог не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали. 
Подібні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 17.12.2022 у справі №915/1429/21.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України". Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У цій справі апелянтові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. 
Враховуючи вищевикладене у сукупності, судова колегія дійшла висновку про залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, оскаржуваної ухвали - без змін як такої, що постановлена з урахуванням обставин справи та вимог чинного законодавства.
Результат апеляційного перегляду, з урахуванням приписів ст.129 ГПК України, має наслідком покладення витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги на скаржника.
Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.11.2025 у справі №922/4053/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження передбачено ст.ст.287 - 289 Господарського процесуального кодексу України. 

Повна постанова складена 09.01.2026.

Головуючий суддя О.Є. Медуниця

Суддя О.А. Істоміна 

Суддя М.М. Слободін