№ 207/2612/21 
№ 2/207/87/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року  Південний районний суд міста Кам`янського у складі:
головуючого судді Погребняк Т.Ю.,
при секретарі Морозові В.В.,
представника позивача Сокуренко Н.В.,
представника відповідача Горкуна Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку “ПриватБанк” до  ОСОБА_1 , Третя особа, яка не заявляє самостіних вимог на предмет спору –Служба у справах дітей Кам`янської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
В С Т А Н О В И В: 
В липні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося з позовною заявою до ОСОБА_1 про звернення стягнення на будинок шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на прилюдних торгах.
В обґрунтування пред`явлених уточнених позовних вимог позивачем вказано, що відповідно до укладеного договору №DZHCG100770458 від 25.05.2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 24500, 00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 24.05.2027 року. Станом на 08.06.2021 р. Абрамов має заборгованість 151961.23 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 25.05.2007 р. уклали договір іпотеки №DZHCG100770458. Згідно з договором іпотеки ОСОБА_1 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 126250 грн. 00 коп. Просить позовну заяву задовольнити.
Представник позивача Сокуренко Н.В. в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала, підтвердила обставини, викладені у позові, просить уточнену позовну заяву задовольнити.
Представник Відповідача ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні позовної заяви, оскільки питання про звернення стягнення на предмет іпотеки та питання про скасування за позивачем державної реєстрації на предмет іпотеки вже розглядалось судами. 
Згідно наданих представником відповідача ОСОБА_2 пояснень вбачається наступне.
Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська № 2-783/12 від 15.01.2013 р. в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на будинок АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки, виселення відповідачів і малолітніх дітей відмовити.
Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.06.2013 р. (звернуто стягнення на предмет іпотеки, частково змінене рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська № 2-783/12 від 15.01.2013 р.).
Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська №207/3897/18 від 19.08.2021 скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Вдовіної Леани Леонідівні, індексний номер: 32093851 від 28.10.2016 р., 10:27:25 про реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , за Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», ЕДРПОУ: 14360570, Україна, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул.Набережна перемоги, буд. 50 (номер запису про право власності 17143039, дата та час державної реєстрації -24.10.2016, 11:10:57).
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13.10.2020 р. (Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська №207/3897/18 від 19.08.2021 залишено без змін).
Постановою Верховного суду від 04.02.2021 року (Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська №207/3897/18 від 19.08.2021 та постанова Дніпровського апеляційного суду від 13.10.2020 року залишені без змін).
Просить відмовити у позові, так як спір вже розглянуто.
Представник третьої особи надав клопотання про розгляд справи без участі представника, розглянути справу згідлно чинного законодавства.
Суд, взявши до уваги позицію представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору №DZHCG100770458 від 25.05.2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 24500, 00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 24.05.2027 року.
У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 08.06.2021 року має заборгованість -151961,23 (Долар США), яка складається з наступного:
-16389.89 (Долар США) заборгованість за кредитом;
-32002.72 (Долар США) заборгованість по процентам за користування кредитом;
-4473.04 (Долар США) заборгованість по комісії за користування кредитом;
-99095.58 (Долар США) пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.
30.05.2007 р. був укладений договір іпотеки №DZHCG100770458 між іпотекодавцем ОСОБА_1 та іпотекодаржателем АТ КБ «Приватбанк» (а.с.16-18).
Предмет іпотеки розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на строк дії договору предмет іпотеки залишається у володінні та користуванні іпотекодавця (пункти 11,12 договору іпотеки).
Цією іпотекою забезпечується виконання зобов`язань позичальника АТ КБ «Приватбанк» , що випливають з кредитного договору №DZHCG100770458 від 25.05.2007 року по поверненню кредиту, наданого у вигляді не поновлюваної лінії, в сумі 245000,00 доларів США на строк з 25.05.2007 р. по 24.05.2027 р. 
05 липня 2022 року від представника позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме будинок загальною площею 82,10, житлова площа 53,50, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на прилюдних торгах в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №DZHCG100770458 від 25.05.2007 року, в розмірі 151961.23 (Долар США), що за курсом 27.19 відповідно до службового розпорядження НБУ від 08.06.2021 року складає: 4131825.84 грн. (16389.89 Долар США) –заборгованість за кредитом; 32002.72 (Долар США) - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4473.04 (Долар США) - заборгованість по комісії за користування кредитом; 99095.58 (Долар США) – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.
Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська №207/2612/21 від 20.02.2023 року (суддя Подобєд О.К.) закрито провадження у справі, у зв`язку з тим, що судом вже розглянуто спір між тими самими сторонами з того самого ж предмету. Так рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська № 2-783/12 від 15.01.2013 р. в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на будинок АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки, виселення відповідачів і малолітніх дітей, позивачу відмовлено.
Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.06.2013 р. (звернуто стягнення на предмет іпотеки, частково змінене рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська № 2-783/12 від 15.01.2013 р.).
Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська №207/3897/18 від 19.08.2021 скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Вдовіної Леани Леонідівні, індексний номер: 32093851 від 28.10.2016 р., 10:27:25 про реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , за Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», ЕДРПОУ: 14360570, Україна, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул.Набережна перемоги, буд. 50 (номер запису про право власності 17143039, дата та час державної реєстрації -24.10.2016, 11:10:57).
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13.10.2020 р. (Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська №207/3897/18 від 19.08.2021 залишено без змін).
Постановою Верховного суду від 04.02.2021 року (Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська №207/3897/18 від 19.08.2021 та постанова Дніпровського апеляційного суду від 13.10.2020 року залишені без змін).
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 листопада 2023 року рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 20.02.2023 року та додаткове рішення від 26 червня 2023 року скасовано та у задоволенні позовних вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.
Постановою Верховного суду України від 23 квітня 2025 року рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 20.02.2023 року, додаткове рішення від 26 червня 2023 року та Постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 листопада 2023 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою суду від 22 травня 2025 року справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку “ПриватБанк” до  ОСОБА_1 , Третя особа, яка не заявляє самостіних вимог на предмет спору –Служба у справах дітей Кам`янської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки прийнято до провадження та призначено судове засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ч.1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
За змістом статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (ч.1 ст.3 Закону України "Про іпотеку"). 
За змістом ч.1 ст.7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону.
За змістом ч.1 ст.35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотеко держатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотеко держатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Відповідно до ч.1 ст.39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначається: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателю; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.
Постанова ВП ВС від 19.05.2020 у справі № 361/7543/17 Велика Палата Верховного Суду підтримала правовий висновок Верховного Суду України щодо правової природи одночасного задоволення вимог про стягнення боргу за основним зобов`язанням зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, визначивши, що звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне, тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням У резолютивній частині судового рішення про стягнення заборгованості за основним зобов`язанням та звернення стягнення на предмет іпотеки слід вказувати, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається в рахунок стягнення заборгованості за основним договором, а отже, таке звернення стягнення не є додатковим стягненням, яке могло б розумітися як подвійне. 
За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.
Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права й обов`язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням).
Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).
Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.
Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.
Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачене Законом України «Про іпотеку», згідно з частиною третьою статті 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
Іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.
Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права й обов`язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням). Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку не доведення до цієї особи інформації про обтяження майна).
Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Згідно зі статтею 12 цього Закону в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57),від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).
Згідно з абзацем третім статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише в разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (частини шоста та сьома статті 3 Закону України «Про іпотеку»).
Отже, за наведених умов забезпечення виконання зобов`язання іпотекою гарантує право кредитора одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, зокрема, в позасудовому порядку переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.
Велика Палата Верховного Суду у пункті 9.6 постанови від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) дійшла висновку, що виключення на підставі судового рішення відомостей про право іпотеки з Державного реєстру іпотек не може впливати на чинність іпотеки, оскільки така підстава припинення іпотеки не передбачена законом. У такому випадку скасування судового рішення, яке стало підставою для внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки не відновлює дію останньої, оскільки іпотека є чинною незалежно від наявності таких відомостей у Державному реєстрі іпотек.
Велика Палата Верховного Суду у пункті 9.8 постанови від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) зазначила, що у випадку, якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя.
Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно потрібно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону, оскільки від цього може залежати, зокрема, чинність чи припинення іпотеки. Тому у справі за належною вимогою (зокрема про визнання права іпотекодержателя) суд має врахувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного на аукціоні за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно.
Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними.
Добросовісність це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (див., зокрема, постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18), від 09 вересня 2024 року у справі № 466/3398/21 (провадження № 61-2058сво23)).
У випадку виникнення судового спору учасники цивільного обороту мають розуміти, що їхні дії (бездіяльність) чи правочини можуть бути піддані оцінці крізь призму справедливості, розумності, добросовісності (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2024 року у справі № 466/3398/21 (провадження № 61-2058сво23).
Велика Палата Верховного Суду підкреслювала, що цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість (пункт 220 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі № 917/1212/21 (провадження № 12-24гс23)).
Для добросовісного іпотекодержателя має бути характерним такий стандарт поведінки, який притаманний середньому розумному та обачному іпотекодержателю.
Встановивши, що позивач, як іпотекодержатель вищезазначеного майна переданого в іпотеку, не надавав будь-якої згоди на розпорядження іпотекодавцем предметом іпотеки та враховуючи те, що суд встановив недобросовісність дій відповідачів, спрямованих на виведення майна з під іпотечного обтяження, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для визнання за банком прав іпотекодержателя спірного майна.
Положеннями статті 590 ЦК України врегульоване звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.
Разом з тим, відповідно до частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки належить іпотекодержателю.
Оскільки іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки, та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.
Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне, а тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Статтею 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.
Звернення стягнення на предмет застави повинно задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням, і тільки в такому випадку ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.
Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.
Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку “ПриватБанк” до  ОСОБА_1 , Третя особа, яка не заявляє самостіних вимог на предмет спору – Служба у справах дітей Кам`янської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки.
У зв`язку із задоволенням позовних вимог, суд керуючись ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача понесені останнім у справі судові витрати - судовий збір.
Виходячи з викладеного, керуючись ст. ст. 207, 525, 526, 530, 549, 628, 638, 629, 610, 1048, 1050, 1054 ЦК України , ст. ст. 12, 13, 81, 141, 142, 206, 259, 263 – 265 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В :
Задовольнити позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку “ПриватБанк” до  ОСОБА_1 , Третя особа, яка не заявляє самостіних вимог на предмет спору – Служба у справах дітей Кам`янської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме будинок загальною площею 82,10, житлова площа 53,50, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №DZHCG100770458 від 25.05.2007 року, в розмірі 151961.23 (Долар США), що за курсом 27.19 відповідно до службового розпорядження НБУ від 08.06.2021 року складає: 4131825.84 грн. (16389.89 Долар США) – заборгованість за кредитом; 32002.72 (Долар США) - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4473.04 (Долар США) - заборгованість по комісії за користування кредитом; 99095.58 (Долар США) – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на прилюдних торгах, електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з отриманням витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку “ПриватБанк” судовий збір в сумі 61 977 (шістдесят одна тисяча дев`ятсот сімдесят сім) грн. 39 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до ч.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 19.01.2026.

Суддя Погребняк Т.Ю.