Справа № 420/38768/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Хлімоненкової М.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,
встановив:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, у якому позивач просить суд:
1. Визнати протиправними дії Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо відмови у зарахуванні до стажу служби у поліції у календарному обчисленні ОСОБА_1 періоду служби у Державному бюро розслідувань з 05.09.2018 по 18.02.2022.
2. Зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України видати наказ по особовому складу, зарахувати до стажу служби у поліції у календарному обчисленні ОСОБА_1 період служби в Державному бюро розслідувань з 05.09.2018 по 18.02.2022, який надає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки відповідно до ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII.
Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає про те, що тривалий час проходить службу в ДВБ Національної поліції України, а з 05.09.2018 по 18.02.2022 проходив службу в ДБР. Представник позивача звернувся до відповідача із заявою про зарахування до стажу служби у поліції ОСОБА_1 періоду служби у Державному бюро розслідування з 05.09.2018 по 18.02.2022, про що просив видати наказ. Проте, листом № 86961-2025 від 13.11.2025 відповідач факт проходження позивачем служби у Державному бюро розслідувань визнає, але на думку відповідача є вичерпний перелік видів служб та роботи які зараховуються до стажу служби в поліції, та служба в ДБР в цьому переліку відсутня. 
Позивач зауважує, що період його служби у Державному бюро розслідувань України з 05.09.2018 по 18.02.2022 є періодом безпосередньої правоохоронної діяльності під час організації досудового розслідування, і при вирішенні питання про зарахування до стажу роботи в поліції періоду його роботи в ДБР потрібно виходити із суті діяльності, функцій які виконувалися та визначенням чинним на момент проходження служби статусу такої служби.
Ухвалою від 26.11.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому вказуючи на необґрунтованість вимог позивача, просить відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що при вирішенні питання щодо обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки слід застосовувати приписи частини другої статті 78 Закону № 580-VIII, якою встановлено вичерпний перелік складових (посад, періодів служби) такого стажу служби в поліції. При цьому делегування частиною четвертою статті 78 Закону № 580-VIII Кабінету Міністрів України встановлення порядку обчислення вислуги років у поліції не надає Уряду права визначати додаткові складові стажу служби в поліції, які не передбачені частиною другою статті 78 Закону № 580-VIII.
Також відповідач зауважує, що в період часу з 05.09.2018 до 24.09.2020 ОСОБА_1 обіймав посаду в центральному апараті Державного бюро розслідувань, що відноситься до державної служби, яка не може бути зарахована до стажу служби в поліції. Із норм Законів України «Про Національну поліцію» та «Про державну службу» слідує, що «служба в поліції» та сам статус поліцейського за своєю юридичною природою відрізняється від «державної служби», оскільки це обумовлено різною специфікою завдань та функцій, визначених згаданими Законами, а також особливостями «проходження служби в поліції» та «обіймання посади державного службовця». Водночас, порядок проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань визначається Законом № 794-VIII, Положенням № 743, а також іншими нормативно-правовими актами.
Позивачем до суду надано відповідь на відзив, у якому звертає увагу суду на те, що норми Закону України «Про Національну поліцію» та Закону України «Про Державне бюро розслідувань», служба в Державному бюро розслідувань та служба в Національній поліції України (органах внутрішніх справ) проходить у одному законодавчому порядку та особи, які проходять службу в Державному бюро розслідувань та службу в Національній поліції України, мають ті самі гарантії соціального і правового захисту, а отже, служба у Державному бюро розслідувань прирівняна до служби в Національній поліції України. Також, аналізуючи повноваження, завдання та функції Державного бюро розслідувань та Національної поліції України, позивач вважає, що і Державне бюро розслідувань, і відповідні підрозділи Національної поліції України здійснюють оперативно-розшукову та кримінально-процесуальну функції.
Відповідач надав заперечення на відповідь на відзив, у яких звертає увагу суд на основні відмінності між службою в поліції та державною службою, які полягають в специфіці діяльності: поліцейський виконує завдання правоохоронного характеру (кримінальна поліція, патрульна, органи досудового розслідування, поліція охорони, спеціальна поліція), тоді як державний службовець охоплює широкий спектр функцій від управління та фінансів до освіти та охорони здоров`я; та в правовому статусі: поліцейському під час несення служби присвоюється спеціальне звання (рядовий, молодший лейтенант, лейтенант, старший лейтенант, капітан, майор, підполковник, полковник, генерал) та особливий статус правоохоронця, що не притаманний державним службовцям.
Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, викладені сторонами у заявах по суті справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
Позивач – ОСОБА_1 у період з 05.09.2018 по 18.02.2022 проходив службу в Державному бюро розслідувань.
Згідно записів №7-9 трудової книжки НОМЕР_1 від 01.09.1996, ОСОБА_1 05.09.2018 призначений на посаду заступника директора Територіального управління Державного Бюро розслідувань розташованого у місті Миколаєві, як обраний за конкурсом з випробувальним строком 6 місяців (згідно наказу №95 о/с від 04.09.2018). 06.03.2019 позивачу присвоєно четвертий ранг державного службовця (наказ від 01.03.2019 №31-о/с). 24.09.2020 припинено державну службу та звільнено із займаної посади у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису (наказ від 24.09.2020 №596-02).
Також, відповідно до записів трудової книжки №10-11, 25.09.2020 позивач прийнятий на посаду та на службу в Державне бюро розслідувань (наказ ДБР №416 – ос/дск від 24.09.2020) та 18.02.2022 звільнений зі служби в Державному бюро розслідувань (наказ ДБР №47 – ос/дск від 27.01.2022).
Наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 18.02.2022 № 99 о/с ОСОБА_1 прийнято на службу в поліцію та призначено старшим оперуповноваженим відділу моніторингу та зонального контролю Запорізького управління.
Наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 10.05.2022 № 191 о/с ОСОБА_1 відповідно до статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» установлено стаж служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки станом на 01 травня 2022 року -14 років 06 місяців 20 днів.
Наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 01.04.2022 № 150 o/с полковник поліції ОСОБА_1 призначений начальником Одеського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.
Наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 27.11.2023 № 435 о/с на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 серпня 2023 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2023 року у справі №420/13984/23, здійснено перерахунок та зараховано полковнику поліції ОСОБА_1 начальнику Одеського управління, стаж служби в податковій міліції з 10 серпня 2015 року до 31 серпня 2018 року, у кількості 03 роки 00 місяців 22 дні, до стажу служби в поліції. Відповідно до статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» установлено стаж служби в поліції станом на 01 грудня 2023 року - 19 років 02 місяці 11 днів.
Представник позивача звернувся до відповідача із заявою №12 /11-П від 12.11.2025, якою просив видати наказ по особовому складу про зарахування до стажу служби у поліції ОСОБА_1 періоду служби у Державному бюро розслідувань з 05.09.2018 по 18.02.2022.
Листом №86961-2025 від 13.11.2025, наданому у відповідь на заяву адвоката, Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України зазначив, що ураховуючи, що статтею 78 Закону встановлено вичерпний перелік видів служб та часу роботи, які зараховуються до стажу служби в поліції, і служба в підрозділах Державного бюро розслідувань в цьому переліку відсутня, законних правових підстав для її зарахування до стажу служби в поліції немає.
Вважаючи протиправною таку відмову у зарахуванні до стажу служби у поліції періоду служби Державному бюро розслідувань з 05.09.2018 по 18.02.2022, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України вимогам.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).
Згідно зі статтями 1, 2 указаного Закону Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.
Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.
Згідно ч.1 ст. 23 Закону №580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події; здійснює досудове розслідування кримінальних правопорушень у межах визначеної підслідності та ін.
Частинами 1,2,3 статті 59 Закону №580-VIII визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Відповідно до статті 78 Закону №580-VIII стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.
До стажу служби в поліції зараховуються:
1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;
2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;
3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;
4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;
5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони;
6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.
Під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення.
Порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.
Згідно з частиною 3 статті 93 Закону № 580-VIII за кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.
За приписами ч.1 та 2 статті 94 Закону № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається Кабінетом Міністрів України залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.
Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Пунктом 3 розділу ІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженими наказом МВС України від 06.04.2016 №260 визначено, що надбавка за стаж служби в поліції поліцейським виплачується у відсотках до посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням у розмірах згідно з додатком 11 до постанови № 988.
Обчислення вислуги років для виплати надбавки за стаж служби поліцейським проводиться підрозділами кадрового забезпечення за матеріалами особової справи поліцейського та оголошується відповідним наказом керівника органу поліції в разі призначення на посаду, крім випадків призначення на іншу посаду в одному органі Національної поліції та за умови наявності обчисленої вислуги за попередньою посадою.
До вислуги років для виплати поліцейським надбавки за стаж служби зараховуються періоди, які визначені частиною 2 статті 78 Закону України «Про Національну поліцію».
Як свідчать встановлені обставини справи, спірні правовідносини між сторонами склалися з приводу незарахування відповідачем стажу служби позивача в Державному бюро розслідувань до стажу служби в поліції. Такий стаж впливає на встановлення позивачеві надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки.
З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 05.09.2018 по 18.02.2022 проходив службу в Державному бюро розслідувань.
Відповідно частини першої статті 1 Закону України "Про Державне бюро розслідувань" 12 листопада 2015 року № 794-VIII (далі – Закон № 794-VIII), Державне бюро розслідувань є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до його компетенції.
Статтею 5 Закону № 794-VIII визначено, що Державне бюро розслідувань вирішує завдання із запобігання, виявлення, припинення, розкриття і розслідування: 1) злочинів, вчинених службовими особами, які займають особливо відповідальне становище відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про державну службу", особами, посади яких віднесено до першої - третьої категорій посад державної служби, суддями та працівниками правоохоронних органів, крім випадків, коли ці злочини віднесено до підслідності детективів Національного антикорупційного бюро України; 2) злочинів, вчинених службовими особами Національного антикорупційного бюро України, заступником Генерального прокурора - керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури або іншими прокурорами Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, крім випадків, коли досудове розслідування цих злочинів віднесено до підслідності детективів підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України; 3) злочинів проти встановленого порядку несення військової служби (військових злочинів), крім злочинів, передбачених статтею 422 Кримінального кодексу України.
За приписами ч.1, 2 статті 14 Закону № 794-VIII, до працівників Державного бюро розслідувань належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із Державним бюро розслідувань.
Служба в Державному бюро розслідувань є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державному бюро розслідувань зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.
Частинами 5, 6 статті 14 зазначеного Закону визначено, що трудові відносини працівників Державного бюро розслідувань регулюються цим Законом (у частині переведення працівників Державного бюро розслідувань на нижчі або рівнозначні посади та звільнення осіб рядового та начальницького складу), законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На державних службовців Державного бюро розслідувань поширюється дія Закону України "Про державну службу". Посади державних службовців Державного бюро розслідувань відносяться до відповідних категорій посад державної служби в порядку, встановленому законодавством.
Порядок проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань визначається цим Законом, Положенням про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, що затверджується Кабінетом Міністрів України, а також іншими нормативно-правовими актами.
На осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань поширюється Дисциплінарний статут Національної поліції України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Відповідно до ст.19 Закону № 794-VIII особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань користуються соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" та інших законів України з урахуванням положень, встановлених цим Законом.
Крім того, відповідно до ст.20 Закону №794-VIII, на осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань поширюються умови грошового забезпечення, передбачені для працівників Національної поліції, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Умови оплати праці працівників Державного бюро розслідувань, які є державними службовцями, визначаються законодавством про державну службу з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.
Також суд зазначає, що Наказом ДБР від 28 грудня 2019 року № 343 затверджено Порядок зміни категорії посад працівників Державного бюро розслідувань, які заміщуються державними службовцями на посади, які підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу. Відповідно до пункту 6 цього Порядку зміна категорії посад працівників Державного бюро розслідувань, які заміщуються державними службовцями на посади, які підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу, здійснюється за рішенням Директора ДБР або особи, яка виконує його повноваження. Зміна категорії посад передбачає виведення із штатного розпису та скорочення посади державного службовця (відповідно до статті 87 Закону № 889-VIII) та введення до штатного розпису посади рядового і начальницького складу. На введені до штатного розпису посади, що підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу, оголошується конкурс.
Наказом Державного бюро розслідувань від 08 липня 2020 року № 323 (із змінами, внесеними наказами Державного бюро розслідувань від 29.09.2020 № 534, від 15.10.2020 № 583) затверджено Перелік посад у територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами, згідно я з яким, посада заступника Директора територіального управління Державного бюро розслідувань (яку на тай час обіймав позивач) підлягає заміщенню особою рядового та начальницького складу, та граничним спеціальним звання за цією посадою є Полковник Державного бюро розслідувань.
Затвердження вище зазначеним наказом ДБР від 08 липня 2020 року № 323 Переліку посад у територіальних управліннях ДБР, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами з урахуванням наступних змін, є одним із етапів, який передує подальшій процедурі зміни категорії посад працівників ДБР.
Як встановлено судом, 24.09.2020 позивачу було припинено державну службу та звільнено із займаної посади Державного бюро розслідування у зв`язку із скороченням посади державної служби. Наступного ж дня – 25.09.2020 позивач призначений на посаду, прийнятий на службу Державного бюро розслідувань та надалі проходив службу в центральному апараті Державного бюро розслідувань на посаді начальницького складу.
Відтак, посада яку займав позивач у період з 05.09.2018 по 24.09.2020 – заступника Директора територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві була заміщена особою рядового та начальницького складу, та в подальшому у період з 25.09.2020 по 18.02.2022 позивач проходив службу в Державного бюро розслідувань на посаді начальницького складу.
В той же час, судом враховується і те, що Національна поліція і Державне бюро розслідування є органами державної влади, на які законами України покладено здійснення правоохоронних функцій (є правоохоронними органами) та до основних завдань яких належить запобігання, виявлення, припинення та розслідування злочинів.
Суд погоджується із твердженням позивача про те, що визначаючи наявність права позивача на зарахування до стажу роботи в поліції періодів його служби в Державному бюро розслідувань потрібно виходити перш за все із суті діяльності службовця, функцій та завдань які ним виконувалися. А також підлягає врахуванню і те, що особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань користуються соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про Національну поліцію", на осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань поширюються умови грошового забезпечення, передбачені для працівників Національної поліції та Дисциплінарний статут Національної поліції України.
Враховуючи викладене можна дійти висновку щодо тотожності правового статусу служби в Державному бюро розслідувань та служби в Національній поліції України. 
Суд не погоджується із твердженням відповідач про те, що перебування на посаді державного службовця в Державному бюро розслідування не може бути зараховано до стажу служби в поліції оскільки це обумовлено різною специфікою завдань та функцій, визначених Законами України «Про Національну поліцію України» та «Про Державне бюро розслідувань». Адже, суд дійшов висновку, що обіймаючи посаду державного службовця в ДБР позивач виконував завдання та функції ДБР, що визначені законом, що полягають запобігання, виявлення, припинення та розслідування злочинів.
Також судом не може бути залишено поза увагою і те, що Інструкцією про механізм реалізації норм законодавства щодо встановлення доплати за вислугу років та обчислення стажу служби (роботи), який дає право на доплату за вислугу років працівникам Державного бюро розслідувань, затвердженої наказом Державного бюро розслідувань від 08.10.2021 №524 (у редакції наказу Державного бюро розслідувань від 12.12.2024 № 492) визначено, що до стажу служби, що дає право на отримання доплати за вислугу років та додаткову оплачувану відпустку, зараховуються періоди, які визначені частиною другою статті 78 Закону України «Про Національну поліцію», та час проходження служби в Державному бюро розслідувань на посадах, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу (підпункт 2.2.2 пункту 2.2 розділу 2 Інструкції №524).
З огляду на викладене, за результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що періоди служби позивача у Державному бюро розслідувань з 05.09.2018 по 18.02.2022 підлягає зарахуванню до стажу служби у поліції. 
Відмова відповідача у зарахуванні вказаного періоду служби в ДБР до стажу служби у поліції не може вважатися правомірною.
Відтак, з метою ефективного захисту порушених прав позивача у вказаній частині позов підлягає задоволенню шляхом визнання протиправними дії Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо відмови у зарахуванні до стажу служби у поліції ОСОБА_1 періоду служби в Державному бюро розслідувань з 05.09.2018 по 18.02.2022, та зобов`язання Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України зарахувати до стажу служби у поліції ОСОБА_1 період служби в Державному бюро розслідувань з 05.09.2018 по 18.02.2022, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки відповідно до ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII.
Щодо вимоги позивача зобов`язати відповідача видати наказ по особовому складу про зарахування до стажу служби у поліції ОСОБА_1 період служби в Державному бюро розслідувань суд зауважує, що згідно ч.3 статті 59 Закону №580-VIII рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.11.2016 №1235 затверджено Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції (далі Порядок №1235), який розроблено відповідно до статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» з метою забезпечення належної підготовки та видання наказів з питань проходження служби поліцейськими.
Згідно з розділом ІІ Порядку № 1235 підставою для видання наказів по особовому складу є такі зміни в службовій діяльності як - обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейським надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.
Із наведеного положення Порядку № 1235 вбачається, що підставою для видачі наказу по особовому складу є зміни в службовій діяльності, зокрема в частині обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейським надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки. 
Таким чином, рішення суду є підставою для видання наказу по особовому складу оскільки вносить зміни в службову діяльність позивача в частині обрахунку стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейським надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.
Втім, видання наказу по особовому складу слідує за перерахунком стажу служби в поліції та є наслідком виконання рішення суду, що набрало законної сили. 
Наразі, у суду відсутні підстави вважати, що відповідачем рішення, у разі набрання ним законної сили, не буде виконане та відповідач буде ухилятися від видання такого наказу по особовому складу з метою виконання судового рішення.
Тому, суд дійшов висновку, що така вимога позивача є передчасною та задоволенню не підлягає.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не доведено правомірності своїх дій у спірних правовідносинах.
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд приходить до переконання, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Так, згідно матеріалів справи, за подання даного позову позивач сплатив судовий збір у сумі 1211,20 грн.
Відтак, у відповідності вимог ст.139 КАС України, з огляду на те, що судом прийнято рішення про задоволення позову, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
При цьому, суд звертає увагу, що згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у сумі 3028 грн.
Відповідно до п.1 п.3 ч.3 ст.4 Закону №3674-VI ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до адміністративного суду позовної заяви немайнового характеру, який подано фізичною особою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1211,20 грн).
Водночас, за приписами ч.3 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Виходячи з викладеного, оскільки позовну заяву подано за допомогою підсистеми «Електронний суд», то позивачу за звернення до суду з даною позовної заявою належало сплатити судовий збір в розмірі 968,96 грн. Отже, фактично, позивачем сплачено судовий збір в більшому розмірі (1211,20грн).
Відтак, з огляду на прийняття рішення про задоволення вимог ОСОБА_1 , за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним при зверненні до суду із цим позовом судовий збір в розмірі 968,96 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд
вирішив:
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо відмови у зарахуванні до стажу служби у поліції ОСОБА_1 періоду служби в Державному бюро розслідувань з 05.09.2018 по 18.02.2022.
Зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України зарахувати до стажу служби у поліції ОСОБА_1 період служби в Державному бюро розслідувань з 05.09.2018 по 18.02.2022, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки відповідно до ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України 968,96 грн. сплаченого судового збору.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України, код ЄДРПОУ 40116086, адреса: вул.Богомольця,10, м.Київ, 01601.

Суддя Марина ХЛІМОНЕНКОВА