КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ 

Справа №552/9659/25 
Провадження № 3/552/1775/25

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.01.2026 м. Полтава
Суддя Київського районного суду м. Полтави Айдаєв Р.З., за участю секретаря судового засідання Горякіної О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та матеріали, додані до нього, щодо:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , посвідчення водія НОМЕР_2 , 
встановив:
28.11.2025 до Київського районного суду м. Полтави з Управління патрульної поліції в Полтавській області надійшов адміністративний матеріал, що містив протокол про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП та внаслідок автоматизованого розподілу судової справи між суддями надійшов до провадження судді Айдаєва Р.З. 
Відповідно до протоколу від 22.11.2025 серії ЕПР1 № 520248 (а.с. 1), складеного відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.130 КУпАП, судом встановлено наступне.
22.11.2025 о 06 год 02 хв в м. Полтаві, вул. Гончара, буд. 67, ОСОБА_1 керувала транспортним засобом Mitsubishi Galant, д.н.з. НОМЕР_3 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці та порушення координації рухів). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки та у лікаря-нарколога в КП ПО Центр терапії залежностей ПОР, відмовилася на безперервну відео фіксацію нагрудної бодікамери 473075. Особу протягом року було двічі піддано адміністративному стягненню за дії, передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 130 КУпАП.
Будучи належним чином повідомлена про дату і місце розгляду справи ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася. Так, 28.11.2025 правопорушника ОСОБА_1 було повідомлено про дату та час розгляду справи шляхом направлення повістки засобами поштового зв`язку. Повідомлення направлене судом за адресою місця проживання ОСОБА_1 , вказаної у протоколі про адміністративне правопорушення, який підписаний останньою без зауважень (а.с. 1). Таким чином ОСОБА_1 , на переконання суду, безперечно розуміла, що за вказаною нею адресою судом буде здійснено її виклик для розгляду вказаної справи. Утім, ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася. У зв`язку з викладеним судове засідання було відкладено та 16.12.2025 правопорушника повторно повідомлено про розгляд справи на 02.01.2026. 08.12.2025 та 22.12.2025 до суду повернулися конверти з позначкою «Адресат відсутній за вказаною адресою». Також було здійснено виклик ОСОБА_1 шляхом направлення судової повістки на її номер телефону, вказаний у протоколі. (а.с. 18, 22). Тобто своїми фактичними діями ОСОБА_1 ігнорує виклик, що вказує про її небажання брати участь в розгляді справи.
Відповідно до п. 38 постанови Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 0870/8014/12 сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
У пункті 41 рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/02) зазначається, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Враховуючи принцип судочинства, зазначений у практиці Європейського суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, беручи до уваги суспільну увагу до розгляду такої категорії справ, відповідно до вимог статті 268 КУпАП, суддя вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що сприятиме досягненню завдань, визначених статтями 1, 245 КУпАП, та своєчасному розгляду справ в межах строків, які передбачені статтею 38 КУпАП.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, відповідно до положень статті 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Згідно зі статтею 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 ставиться в провину порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, згідно з якими, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за що передбачена відповідальність згідно статті 130 КУпАП.
Частиною 3 статті 130 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, зокрема, дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п. 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно з п. 3 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Огляд на стан сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку) (п. 6 розділу І Інструкції).
Частиною 2 статті 266 КУпАП передбачено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
На підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 судом досліджені наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 520248 від 22.11.2025 (а.с. 1), картку обліку адміністративного правопорушення (а.с. 2), направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 22.11.2025 (а.с. 3), акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 22.11.2025 (а.с. 4), копію постанови серія ЕНА № 6199589 від 22.11.2025 (а.с. 5), копію постанови Подільського районного суду м. Полтави від 17.06.2025 (а.с. 6-8), копію постанови Шевченківського (Октябрського) районного суду м. Полтави від 21.04.2025 (а.с. 9-11), довідку про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 12), довідку про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія (а.с. 13) та відеозапис (а.с. 14).
Судом досліджено відеозаписи додані до протоколу, з яких вбачається, що працівники поліції переслідували транспортний засіб Mitsubishi Galant, д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 , яка на їх вимогу не зупинила транспортний засіб, під час спроби уникнути відповідальності, ОСОБА_1 неодноразово наражала на небезпеку інших учасників дорожнього руху. Після проведеного примусового блокування та зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 категорично відмовилася виконувати законні вимоги поліцейського, поводила себе зухвало, в бік працівників поліції висловлювала словесні образи, виражалася нецензурною лайкою, на пропозицію надати документи для перевірки реагувала агресивно. О 06:33 працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що у неї виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та запропонував пройти огляд у встановленому законом порядку, на що остання о 06:36 відмовилася пройти огляд без залучення свідків. Також, ОСОБА_1 роз`яснені наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, а саме щодо неї буде складений протокол за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП.
Отже, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП.
При накладенні адміністративного стягнення слід врахувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих обставин.
Статтею 29 КУпАП встановлено, що конфіскація предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення, полягає в примусовій безоплатній передачі цього предмета у власність держави за рішенням суду. Конфісковано може бути лише предмет, який є у приватній власності порушника, якщо інше не передбачено законами України.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди мають застосовувати під час розгляду справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерела права.
Критерії правомірності втручання держави у право власності закладені у статті 1 Першого протоколу до Конвенції (далі – Перший протокол) та утворюють «трискладовий тест», за допомогою якого має відбуватися оцінка відповідного втручання.
У статті 1 Першого протоколу містяться три норми: 1) кожна особа має право мирно володіти своїм майном; 2) позбавлення власності є допустимим винятково в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; 3) держава має повноваження вводити у дію закони, необхідні для здійснення контролю за користуванням майном: а) відповідно до загальних інтересів; б) для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Зміст «трискладового тесту» для оцінки відповідності втручання у право власності європейським стандартам правомірності такого втручання охоплює такі критерії (що мають оцінюватися у сукупності), як: 1) законність вручання; 2) легітимна мета (виправданість втручання загальним інтересом); 3) справедлива рівновага між інтересами захисту права власності та загальними інтересами (дотримання принципу пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою та уникнення покладення на власника надмірного тягаря). Невідповідність втручання у право власності хоча б одному із зазначених критеріїв свідчить про протиправність втручання навіть у разі дотримання національного законодавства та (або) присудження власнику компенсації.
Таким чином, лише при дотриманні всіх критеріїв трискладового тесту можна визнати втручання держави у права пропорційним, а відтак правомірним, справедливим та виправданим. У свою чергу, з позиції ЄСПЛ, суд повинен відповідно до принципу індивідуального підходу в кожному випадку конкретно вирішувати питання пропорційності з урахуванням контекстуальних обставин справи. В одному випадку обмеження є пропорційним, а в іншому – те саме обмеження пропорційним не вважатиметься.
Так, законність втручання в цій справі обумовлена тим, що право власності є конституційним правом особи, передбаченим ст. 41 Конституції України, воно є непорушним та набувається в порядку, визначеному законом. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом, зокрема у разі вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП.
Легітимною метою такої конфіскації є необхідність захисту суспільних інтересів громадян, учасників дорожнього руху, їх життя, здоров`я та майна, від негативних наслідків адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху. Забезпечення безпечного громадського середовища, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Що стосується пропорційності та дотримання справедливої рівноваги суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
ОСОБА_1 постановами судів від 21.04.2025 та 17.06.2025 притягувалась до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, позбавлена права керування транспортними засобами. Усвідомлено розуміла повну заборону на особисте керування такими засобами, абсолютну недопустимість керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, суспільну небезпеку та наслідки таких дій. Отже, вчиняючи адміністративне правопорушення знехтувала цією забороною, за дослідженими судом доказами намагалась уникнути відповідальності та затримання, грубо порушуючи ПДР, неодноразово створила значну небезпеку громадянам та іншим учасникам дорожнього руху. Не застосування судом конфіскації транспортного засобу надасть можливість ОСОБА_1 безперешкодно продовжувати вчиняти аналогічні правопорушення, піддаючи небезпеці, як себе особисто, так і кожного іншого члена суспільна, учасників дорожнього руху.
Ураховуючи встановлені у справі обставини, а також значну суспільну небезпеку ОСОБА_1 для громадян та учасників дорожнього руху, стійке небажання останньої до виправлення, дотримання вимог закону, виконання рішень суду, конфіскація транспортного засобу, є пропорційним втручанням у право власності ОСОБА_1 , яке ґрунтується на законі, переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві.
Судом встановлено, що транспортний засіб Mitsubishi Galant, д.н.з. НОМЕР_3 належить ОСОБА_1 , що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 520248 (а.с. 1), карткою обліку адміністративного правопорушення (а.с. 2) та довідкою про реєстрацію транспортного засобу на власника ОСОБА_1 (а.с. 12).
Враховуючи викладене, дані про особу, відомості про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності повторно протягом року за вчинення такого ж правопорушення, ступінь вини особи, з метою виховання правопорушника та попередження наступних правопорушень, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років з конфіскацією транспортного засобу, який є у приватній власності порушника.
Згідно ст. 401 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за ставкою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665,60 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 29, 40-1,276-280, 283, 284 КУпАП,
постановив:
Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одна тисяча) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 10 (десять) років, з конфіскацією транспортного засобу Mitsubishi Galant, д.н.з. НОМЕР_3 , ідентифікатор НОМЕР_4 .
Штраф має бути сплачений правопорушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження або опротестування такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги або протесту без задоволення.
Відповідно до ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у встановлений строк, у порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.
Строк позбавлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , права керування транспортними засобами обчислювати з дня набрання постановою законної сили.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір у розмірі 665,60 грн (шістсот шістдесят п`ять гривень шістдесят копійок) на користь Державної судової адміністрації України, код ЄДРПОУ 26255795, місцезнаходження: м. Київ, вул. Липська, 18/5.
Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний термін з дня проголошення постанови. 
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Строк пред`явлення постанови до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. 
Суддя          Р.З.Айдаєв