ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/12653/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого – судді Костюкевича С.Ф.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі – ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, відповідач) про визнання протиправною відмови у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 21.07.1981 по 25.10.1982 електрогазозварювальником 3 розряду у відділі головного механіка Слуцького цукрорафінадного комбінату, з 10.12.1986 по 25.02.1987 на посаді електрогазозварювальника 4 розряду водоканалу, з 03.01.1991 по 30.06.1997 на посаді електрогазозварювальника 5 розряду на Володимир-Волинській дільниці по газифікації № 1, період навчання з 01.09.1978 по 16.07.1981 (диплом НОМЕР_1 від 16.07.1981) та період строкової військової служби з 05.11.1982 по 02.11.1984; зобов`язання зарахувати до страхового стажу вищевказані періоди роботи, навчання, строкової військової служби та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 26.09.2025, враховуючи висновки суду у цій справі.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 26.09.2025 звернувся до пенсійного органу із заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та його заяву за принципом екстериторіальності було передано до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області.
Вказав, що рішенням ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 03.10.2025 №032150007006 йому відмовлено в призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу передбаченого ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Зазначив, що за результатами розгляду його заяви та доданих документів, до загального страхового стажу протиправно не зараховано: періоди роботи з 10.12.1986 по 25.02.1987, оскільки в трудовій книжці наявний незасвідчений підписом відповідальної особи запис про звільнення з роботи за цей період, чим порушено вимоги пункту 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, з 03.01.1991 по 30.06.1997, адже у трудовій книжці позивача відсутній запис про зміну назви підприємства, що суперечить вимогам пункту 2.15 Інструкції; період роботи з 21.07.1981 по 25.10.1982, період навчання з 01.09.1978 по 16.07.1981 (диплом НОМЕР_1 від 16.07.1981) та період строкової військової служби з 05.11.1982 по 02.11.1984, так як в цей час ОСОБА_1 перебував на території Республіки Білорусь.
Вважаючи протиправною відмову ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
У відзиві на позовну заяву ГУ ПФУ в Івано-Франківській області не визнало позову ОСОБА_1 та просить відмовити у його задоволенні з огляду на наступне. Відповідно до частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом. Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
Вказали, що згідно наданих до заяви документів про стаж та даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування загальний страховий стаж ОСОБА_1 склав 10 років 08 місяців 23 дні.
Зауважили, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу не враховано періоди роботи: періоди роботи з 10.12.1986 по 25.02.1987, оскільки в трудовій книжці наявний незасвідчений підписом відповідальної особи запис про звільнення з роботи за цей період, чим порушено вимоги пункту 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, з 03.01.1991 по 30.06.1997, адже у трудовій книжці позивача відсутній запис про зміну назви підприємства, що суперечить вимогам пункту 2.15 Інструкції; період роботи з 21.07.1981 по 25.10.1982, період навчання з 01.09.1978 по 16.07.1981 (диплом НОМЕР_1 від 16.07.1981) та період строкової військової служби з 05.11.1982 по 02.11.1984, так як в цей час ОСОБА_1 перебував на території Республіки Білорусь.
Вважають, що ГУ ПФУ в Івано-Франківській області правомірно прийнято рішення від 03.10.2025 №032150007006 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV у зв`язку з відсутністю страхового стажу необхідної тривалості згідно поданих заявником документів та не зараховано спірні періоди до страхового стажу позивача.
Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні на адресу суду від учасників справи не надходило.
Суд, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.
26.09.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV та його заяву за принципом екстериторіальності було передано до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області.
03.10.2025 рішенням ГУ ПФУ в Івано-Франківській області №032150007006 відмовлено у призначенні пенсії в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу передбаченого ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За результатами розгляду документів доданих до заяви до загального страхового стажу ГУ ПФУ в Івано-Франківській області йому протиправно не зараховано: періоди роботи з 10.12.1986 по 25.02.1987, оскільки в трудовій книжці наявний незасвідчений підписом відповідальної особи запис про звільнення з роботи за цей період, чим порушено вимоги пункту 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, з 03.01.1991 по 30.06.1997, адже у трудовій книжці позивача відсутній запис про зміну назви підприємства, що суперечить вимогам пункту 2.15 Інструкції; період роботи з 21.07.1981 по 25.10.1982, період навчання з 01.09.1978 по 16.07.1981 (диплом НОМЕР_1 від 16.07.1981) та період строкової військової служби з 05.11.1982 по 02.11.1984, так як в цей час ОСОБА_1 перебував на території Республіки Білорусь.
Вважаючи оскаржувану відмову ГУ ПФУ в Івано-Франківській області протиправною та такою, що порушує гарантовані чинним законодавством України права, соціальні гарантії та інтереси позивача, останній звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).
Згідно з ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року (надалі - Закон № 1058-IV), відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
З матеріалів справи вбачається, а також підтверджується всіма учасниками справи, що для призначення пенсії позивачу, останній має досягти 60-ти річного віку та відповідно ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV мати страховий стаж не менше 30 років.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-IV, призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Відповідно до пп. 1.8., 1.9. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 (надалі Порядок № 22-1), звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
Як встановлено судом, що 26.09.2025 (по досягненню шістдесяти років) позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії, проте рішенням ГУПФУ в Івано-Франківській області від 03.10.2025 №032150007006 відмовлено ОСОБА_1 . Приймаючи рішення про відмову у призначенні пенсії, відповідач посилається на те, що особа не має необхідного страхового стажу, визначеного абз. 8 ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV, для призначення йому пенсії.
Позивачу не зараховано до страхового стажу періоди роботи з 21.07.1981 по 25.10.1982, оскільки в трудовій книжці наявний незасвідчений підписом відповідальної особи запис про звільнення з роботи за цей період, чим порушено вимоги пункту 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, з 10.12.1986 по 25.02.1987, адже у трудовій книжці позивача відсутній запис про зміну назви підприємства, що суперечить вимогам пункту 2.15 Інструкції; період роботи з 03.01.1991 по 30.06.1997, період навчання з 01.09.1978 по 16.07.1981 (диплом НОМЕР_1 від 16.07.1981) та період строкової військової служби з 05.11.1982 по 02.11.1984, так як в цей час ОСОБА_1 перебував на території Республіки Білорусь.
Щодо підстав для не врахування пенсійним органом записів у трудовій книжці позивача щодо періодів роботи з 10.12.1986 по 25.02.1987, з 03.01.1991 по 30.06.1997, суд зазначає таке.
Згідно абзацу 2 частини 4 статті 26 Закону № 1058-IV, наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.
Водночас за приписами статті 1 Закону №1058-IV у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:
застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;
пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом;
персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку;
працюючий пенсіонер - особа, якій призначено пенсію та яка є застрахованою відповідно до пунктів 1 - 7, 11 - 13 частини першої статті 11 цього Закону;
роботодавець - власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання; фізична особа, яка використовує працю найманих працівників (у тому числі іноземців, які на законних підставах працюють за наймом в Україні); власник розташованого в Україні іноземного підприємства, установи, організації (у тому числі міжнародної), філії та представництва, який використовує працю найманих працівників, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;
страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;
страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;
страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Згідно із абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Як передбачено частиною другою статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Частиною четвертою статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Суд зазначає, що відповідно до Постанови КМУ від 04.06.1998 №794 Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, на виконання Указу Президента України від 04.05.1998 № 401 (401/98) Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування Кабінет Міністрів України постановив Пенсійному фонду разом із Міністерством праці та соціальної політики, Міністерством фінансів України та Державної податковою адміністрацією забезпечити з 01.10.1998 впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Відповідно до пункту 3 Постанови КМУ від 04.06.1998 № 794 Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, установити, що починаючи з 01.07.2002 обчислення пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (1788-12) здійснюється із заробітку особи за період роботи після 01.07.2000 за даними систем персоніфікованого обліку.
Згідно з абзацом 4 частини третьої статті 4 Закону № 1058-IV, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, серед іншого: пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.
При цьому відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється КМУ.
Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), згідно якої основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що у разі наявності необхідних записів у трудовій книжці щодо періодів, в тому числі навчання, жодних інших документів, необхідних для підтвердження стажу діюче законодавство від громадян не вимагає.
Як вбачається з оскаржуваного рішення ГУПФУ в Івано-Франківській області від 03.10.2025 №032150007006 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії, з посиланням на те, що особа не має необхідного страхового стажу. 
До страхового стажу позивача, зокрема, не зараховані періоди роботи з 10.12.1986 по 25.02.1987, оскільки в трудовій книжці наявний незасвідчений підписом відповідальної особи запис про звільнення з роботи за цей період, чим порушено вимоги пункту 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, з 03.01.1991 по 30.06.1997, адже у трудовій книжці позивача відсутній запис про зміну назви підприємства, що суперечить вимогам пункту 2.15 Інструкції.
Як слідує із записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 25.10.1982 позивач: 
- з 01.09.1978 по 16.07.1981 ОСОБА_1 навчався в ПТУ №132 металістів м. Слуцька відповідно до диплому серії НОМЕР_1 від 16.07.1981 (запис 1);
- 21.07.1981 згідно наказу №118 від 24.07.1981 прийнятий на роботу електрогазозварювальником 3 розряду у відділі головного механіка Слуцького цукрорафінадного комбінату (запис 2);
- 25.10.1982 наказом №230 від 25.10.1982 звільнений у зв`язку із призовом в армію за п. 3 ст. 29 КзПП БССР (запис 3);
- 02.11.1984 відповідно до наказу №297 від 02.11.1984 прийнятий слюсарем у в/ч пп№18350-м (запис 4);
- 10.12.1986 згідно наказу №157 від 10.12.1986 прийнятий на роботу електрогазозварювальника 4 розряду водоканалу (запис 8);
- 25.02.1987 наказом №97 від 25.02.1987 звільнений у зв`язку із переводом у Володимир-Волинський відділ з експлуатації конструкцій водопровідно-каналізаційного господарства за п. 5 ст. 29 КзПП УССР (запис 9);
- 03.01.1991 відповідно до наказу №2-ДС від 03.01.1991 прийнятий на роботу електрогазозварювальника 5 розряду на Володимир-Волинській дільниці по газифікації № 1 (запис 16);
- 30.06.1997 згідно наказу №32-ос від 01.07.1997 звільнений за п. 5 ст. 29 КзПП України (запис 18).
З цього приводу суд зазначає наступне.
На час початку спірного періоду роботи 10.02.1983 - діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.74 № 162 (далі - Інструкція № 162). Аналогічні положення, які наведені вище із Інструкції № 58, були передбачені і в попередній Інструкції № 162.
Відповідно до абзацу першого пункту 1.1. Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Заповнення трудових книжок та вкладишів до них здійснюється мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округа, на території яких розташовано дане підприємство, установа, організація, та офіційною мовою СРСР (пункт 2.1. Інструкції № 162).
Згідно з абзацами другим, третім пункту 2.2. Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Відповідно до пункту 2.3. Інструкції № 162 усі записи трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1984 р., у графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1983 р.) записується 1984.05.01, в трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 р.; 05.01.1984. Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.
У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація підприємства за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.5. Інструкції № 162).
Відповідно до пункту 2.8. Інструкції № 162 виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.
Згідно з пунктом 2.9. Інструкції № 162 у розділі Відомості про роботу, Відомості про нагородження, Відомості про заохочення трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: Запис за № таким-то недійсний. Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: Запис за № таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі. При зміні формулювання причини звільнення пишеться: Запис за № таким-то є недійсним звільнений... і зазначається нове формулювання. У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення. При наявності в трудовій книжці запису про звільнення або переведення на іншу роботу, надалі визнаної недійсною, на прохання працівника видається дублікат трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним.
Абзацом 1 пункту 2.10. Інструкції № 162 встановлено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані. Посилання на відповідні документи вносяться на внутрішньому боці обкладинки та засвідчуються підписом керівника підприємства чи спеціально уповноваженою ним особою і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (абзаци перший-третій пункту 2.12. Інструкції № 162).
Аналогічні за змістом положення містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110.
Відповідно до пункту 18 постанови Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної центральної ради професійних союзів від 06 вересня 1973 року № 656 Про трудові книжки працівників та службовців, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачу трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.
Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.
Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.
Таким чином, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для обмеження належного соціального захисту громадянина.
Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 275/615/17 (провадження №К/9901/768/17).
Крім того, відповідно до постанови КМУ від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна позиція висловлена ВС в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).
Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
Наявність недоліків у заповненні в трудової книжки не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.
Крім того, на позивача не покладено обов`язок щодо перевірки усіх записів трудової книжки та реквізитів печатки підприємства чи якості зображення відбитку печатки.
Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
В даному випадку, доказів визнання недостовірним запису у трудовій книжці щодо періодів роботи з 10.12.1986 по 25.02.1987 електрогазозварювальником 4 розряду водоканалу (записи 8, 9), з 03.01.1991 по 30.06.1997 на посаді електрогазозварювальника 5 розряду на Володимир-Волинській дільниці по газифікації № 1 (записи 16, 18) відповідачем суду не надано, а тому такі періоди безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за віком.
Аналогічна позиція щодо необхідності зарахування до страхового стажу особи при призначенні пенсії періодів роботи у випадку наявності недоліків у заповненні в трудової книжки викладена у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2023 у справі № 300/847/23.
Щодо підстав для неврахування пенсійним органом до страхового стажу позивача періоду роботи з 21.07.1981 по 25.10.1982, періоду навчання з 01.09.1978 по 16.07.1981, періоду строкової військової служби з 05.11.1982 по 02.11.1984, суд зазначає, що згідно статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав-учасниць СНД, в тому числі, Україна та Республіка Білорусь (надалі Угода).
Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).
Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
При цьому, метою Угоди від 13.03.1992 є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань "відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди". Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав. Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Згідно з частинами другою та третьою статті 6 цієї Угоди від 13.03.1992 для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди. Обчислення пенсій провадиться із заробітку за періоди роботи, які зараховуються у трудовий стаж.
Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
З огляду на викладене, цією Угодою від 13.03.1992 визначено стаж, який підлягає безумовному зарахуванню при призначенні пенсії.
Як встановлено судом, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 25.10.1982, позивач з 01.09.1978 по 16.07.1981 навчався в ПТУ №132 металістів м. Слуцька, з 21.07.1981 по 25.10.1982 працював електрогазозварювальником 3 розряду у відділі головного механіка Слуцького цукрорафінадного комбінату, з 05.11.1982 по 02.11.1984 проходив строкову військову службу у в/ч пп№18350-м.
Крім того, відповідно до диплому серії НОМЕР_2 , виданому Державним комітетом Білоруської ССР з професійно-технічної освіти 25.10.1982, ОСОБА_1 проходив курс навчання за спеціальністю «Газозварювальник, електрозварювальник ручної зварки, контролер зварювальних робіт» в ПТУ №132 металістів м. Слуцька в період 01.09.1978 по 16.07.1981.
Суд зазначає, що записи про роботу та звільнення з роботи є послідовними, чіткими, без перекреслень чи виправлень, з посиланнями на накази, містять підпис відповідальних осіб та печатки підприємства.
Тобто жодних виправлень чи неточностей записів щодо спірних періодів роботи, навчання, служби позивача в Республіці Білорусь, у зв`язку з чим необхідно підтверджувати трудовий стаж, контролюючим органом не виявлено. Окрім цього, відповідачами не вказано жодних підстав, за яких таке оформлення записів робить їх недійсними або сумнівними.
Як зазначено вище, підставою для відмови у врахуванні до стажу позивача вищезазначених періодів роботи є те, що з 23.12.2023 Республіка Білорусь призупинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Проте, на переконання суду, такі посилання відповідача є безпідставними.
Так, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення»(надалі Постанова №1328) Україна вийшла з вищезазначеної Угоди. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022. Отже, до набрання чинності Постановою №1328, Україна як держава-учасниця Угоди повинна виконувати зобов`язання, взяті згідно із Угодою.
Міністерство юстиції України своїм повідомленням від 10.01.2023, яке було опубліковано у Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року для України з 19 червня 2023 року.
Відтак, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в Республіці Білорусь, оскільки вказана Угода була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.
Окрім цього, згідно приписів пункту 2 статті 13 названої Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 3 статті 23 Загальної декларації прав людини, пункту 4 частини 1 Європейської соціальної хартії та статті 46Конституції України працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.
Враховуючи викладене, суд вважає, що у даному випадку і при обставинах, що склались у зв`язку з повномасштабним вторгненням 24.02.2022 російської федерації на територію України та військовою агресією по відношенню до громадян України, відповідачами не може бути відмовлено у зарахуванні стажу позивача за періоди його роботи на території Республіки Білорусь.
Як було зазначено, відповідно до записів трудової книжки позивач в період з 01.09.1978 по 16.07.1981 навчався в ПТУ №132 металістів м. Слуцька, з 21.07.1981 по 25.10.1982 працював електрогазозварювальником 3 розряду у відділі головного механіка Слуцького цукрорафінадного комбінату, з 05.11.1982 по 02.11.1984 проходив строкову військову службу у в/ч пп№18350-м в Республіці Білорусь.
Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.
З наведеного слідує, що заявник до заяви про призначення пенсії має обов`язок надати документи про стаж, визначені Порядком №637, і таким документом для нього є трудова книжка (основний документ). Лише за відсутності трудової книжки (або відповідних записів у ній, або коли наявні неточні чи неправильні відомості про періоди роботи) стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Названі документи є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 01.01.2004.
При цьому суд наголошує, що відповідні періоди роботи належним чином відображені в трудовій книжці позивача, а оскаржуване рішення не містить правового обґрунтування, чому наявний страховий стаж позивача не може бути підтверджений саме на підставі відповідних записів у трудовій книжці.
Відтак, суд дійшов висновку про необхідність зарахування періоду навчання в Республіці Білорусь з 01.09.1978 по 16.07.1981, періоду роботи в Республіці Білорусь з 21.07.1981 по 25.10.1982, періоду проходження військової служби в Республіці Білорусь з 05.11.1982 по 02.11.1984 в силу норм міжнародних договорів, які були чинними у вказані періоди.
На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області №032150007006 від 03.10.2025 в частині відмови в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1  періодів роботи з 21.07.1981 по 25.10.1982 електрогазозварювальником 3 розряду у відділі головного механіка Слуцького цукрорафінадного комбінату, з 10.12.1986 по 25.02.1987 на посаді електрогазозварювальника 4 розряду водоканалу, з 03.01.1991 по 30.06.1997 на посаді електрогазозварювальника 5 розряду на Володимир-Волинській дільниці по газифікації № 1, періоду навчання з 01.09.1978 по 16.07.1981 (диплом НОМЕР_1 від 16.07.1981) та періоду строкової військової служби з 05.11.1982 по 02.11.1984 є протиправним та підлягає скасуванню.
Відновленням порушеного права позивача є зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 21.07.1981 по 25.10.1982 електрогазозварювальником 3 розряду у відділі головного механіка Слуцького цукрорафінадного комбінату, з 10.12.1986 по 25.02.1987 на посаді електрогазозварювальника 4 розряду водоканалу, з 03.01.1991 по 30.06.1997 на посаді електрогазозварювальника 5 розряду на Володимир-Волинській дільниці по газифікації № 1, період навчання з 01.09.1978 по 16.07.1981 (диплом НОМЕР_1 від 16.07.1981) та період строкової військової служби з 05.11.1982 по 02.11.1984 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.09.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV, з урахуванням висновків суду.
Відтак, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, з врахуванням того, що позов судом задоволено, тому на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 1 211,20 грн, сплачений згідно з квитанцією від 31.10.2025.
Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №032150007006 від 03.10.2025 в частині відмови в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 21.07.1981 по 25.10.1982 електрогазозварювальником 3 розряду у відділі головного механіка Слуцького цукрорафінадного комбінату, з 10.12.1986 по 25.02.1987 на посаді електрогазозварювальника 4 розряду водоканалу, з 03.01.1991 по 30.06.1997 на посаді електрогазозварювальника 5 розряду на Володимир-Волинській дільниці по газифікації № 1, періоду навчання з 01.09.1978 по 16.07.1981 (диплом НОМЕР_1 від 16.07.1981) та періоду строкової військової служби з 05.11.1982 по 02.11.1984.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 21.07.1981 по 25.10.1982 електрогазозварювальником 3 розряду у відділі головного механіка Слуцького цукрорафінадного комбінату, з 10.12.1986 по 25.02.1987 на посаді електрогазозварювальника 4 розряду водоканалу, з 03.01.1991 по 30.06.1997 на посаді електрогазозварювальника 5 розряду на Володимир-Волинській дільниці по газифікації № 1, період навчання з 01.09.1978 по 16.07.1981 (диплом НОМЕР_1 від 16.07.1981), період строкової військової служби з 05.11.1982 по 02.11.1984 та повторно розглянути заяву від 26.09.2025 про призначення пенсії за віком згідно частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV з урахуванням висновків, викладених у судовому рішенні.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).
Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (76000, Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Січових стрільців, 15, код ЄДРПОУ 20551088).

Головуючий-суддя С.Ф. Костюкевич