Справа № 589/4418/25
Провадження № 3/589/2725/25

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 грудня 2025 року	м. Шостка	

Суддя Шосткинського міськрайонного суду Сумської області Теміров Ч.М., розглянувши матеріали, які надійшли від Шосткинського РУП ГУНП в Сумській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

У С Т А Н О В И В:
13.09.2025 приблизно о 00 год. 05 хв. по вул. 6-ї Гвардійської Дивизії біля буд. 5 в м.Шостка Сумської області ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Mitsubishi Pajero Sport» н.з. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: млява мова, різкий запах алкоголю з порожнини рота. ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у лікувальному закладі у встановленому порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.
Матеріали справи про адміністративне правопорушення №589/4418/25 надійшли до суду 19.09.2025 та цього ж дня передані до провадження судді Темірова Ч.М.
Протягом вказаного періоду справу до розгляду призначено сім разів: на 02.10.2025, 16.10.2025, 06.11.2025, 27.11.2025, 04.12.2025, 11.12.2025, 18.12.2025 та шість разів захисник особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, - адвокат Алдохіна Л.М. клопотала про відкладення судового засідання з різних підстав, наведених нижче. 
Так, тричі захисник прохала відкласти судові засідання (призначені на 02.10.2025, 24.11.2025, 04.12.2025) для можливості дистанційно ознайомитися з матеріалами справи, хоча судом через підсистему «Електронний суд» забезпечено реалізацію даного права захисника одразу після першого такого клопотання від 02.10.2025. Слід зазначити, що лише у третьому клопотанні про ознайомлення від 04.12.2025 захисник повідомила про відсутність у матеріалах електронної справи протоколу про адміністративне правопорушення. На думку суду вказане свідчить про те, що протягом двох місяців захисник до ознайомлення з матеріалами справи з тим, щоб побудувати лінію захисту та підготуватися до участі у розгляді судом справи по суті, не приступала.
Також захисник надіслала суду клопотання про участь у судовому засіданні, призначеному на 11.12.2025, в режимі відеоконференції, а у разі неможливості її проведення просила судове засідання відкласти та дозволити участь у наступному судовому засіданні в режимі відеоконференції. Судом цього ж дня забезпечено захиснику можливість брати участь у розгляді справи дистанційно, проте захисник нею не скористалася та на відеоконференцзв`язок із судом не вийшла.
Двічі захисник клопотала про відкладення розгляду справи (призначеного на 06.11.2025 та 18.12.2025), мотивуючи зайнятістю як захисника в іншому провадженні, а саме у справах, що перебувають на розгляді в інших судах.
Сама ж особа, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, жодного разу у судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце його проведення повідомлялася належним чином шляхом направлення судової повістки на адресу місця проживання, яка вказана нею поліцейським під час складення протоколу. Двічі до суду повернулися конверти з укладенням, направлені рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, з позначкою «адресат відсутній», що підтверджується матеріалами справи. Про причини неявки до суду ОСОБА_1 не повідомляв, жодних клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи не подавав. Суд враховує право особи брати участь у судовому розгляді через представника.
Підсумовуючи, судом п`ять разів клопотання захисника задовольнялися та своєчасно виконувалися, й як наслідок відкладалися судові засідання. Щодо клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 18.12.2025, суд враховує таке.
На переконання суду особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, та її захисник повинні добросовісно використовувати надані процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язані демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.
Ретельно проаналізувавши підстави, строки та систематичність подання вказаних вище клопотань захисника, суд розцінює дії захисника як зловживання її процесуальними правами, що затягує розгляд справи та в перспективі спроможне призвести до закінчення строків накладення адміністративного стягнення. 
За своєю суттю дії, спрямовані на зловживання процесуальними правами, хоч і виглядають як дії, спрямовані на повне та всебічне дослідження обставин справи або захист порушеного права стороною процесу, однак, по суті вони направлені на затягування розгляду справи з метою спливу процесуальних строків і як наслідок уникнення відповідальності або відтермінування початку виконання адміністративного стягнення у разі визнання особи винною, оскільки з моменту надходження до суду справи про адміністративне правопорушення минуло три місяці і її розгляд досі не розпочатий через задоволення відповідних клопотань захисника.
З урахуванням викладеного вище суд визнає, що процесуальна поведінка захисника Алдохіної Л.М., якій об`єктивно надавалась можливість взяти участь у справі, свідчить про зловживання процесуальними правами та неналежне виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до ст. 42 Правил адвокатської етики, представляючи інтереси клієнта або виконуючи функцію захисника в суді, адвокат зобов`язаний дотримуватися вимог чинного процесуального законодавства, законодавства про адвокатуру та адвокатську діяльність, про судоустрій і статус суддів, іншого законодавства, що регламентує поведінку учасників судового процесу, а також вимог Правил. 
Згідно із ч.2 ст. 44 Правил адвокатської етики, адвокат не повинен вчиняти дій, спрямованих на невиправдане затягування судового розгляду справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України» вказано, що в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
У своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.
Завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Недотримання строків розгляду, зокрема, справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.
Суд враховує вимоги ст. 268 КУпАП, згідно з якою присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, не є обов`язковою. ОСОБА_1 надавалася можливість особисто надати пояснення у суді, чим він не скористався.
При цьому суд враховує, що позиція сторони захисту щодо суті справи фактично висловлена у клопотанні адвоката Алдохіної Л.М. про закриття провадження у справі, що надійшло до суду 11.12.2025.
Відтак, суд відхиляє клопотання захисника від 18.12.2025 про відкладення судового засідання як таке, що свідчить про зловживання процесуальними правами, та встановивши відсутність перешкод для цього здійснює розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та її захисника на підставі наявних у справі матеріалів.
Дослідивши матеріали справи, слід зробити наступні висновки.
Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно зі ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, поліцейським до протоколу долучено, а судом безпосередньо досліджено у судовому засіданні такі докази:
-протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №452224 від 13.09.2025, складений відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП; 
-зобов`язання ОСОБА_1 від 13.09.2025 відмовитися від керування на 24 години будь-яким т/з;
-довідку Шосткинського РУП ГУНП в Сумській області від 13.09.2025, з якої випливає, що згідно з інформаційно-комунікаційною системою «Інформаційний портал Національної поліції України» за відомостями Головного сервісного центру МВС України ОСОБА_1 отримував посвідчення водія серії НОМЕР_3 , видане 28.06.2025 ТСЦ №5945, категорії «А» від 13.03.2024, «В» від 22.06.2023;
-відеозапис від 13.09.2025 з місця зупинки ОСОБА_1 , який міститься на оптичному диску та відповідно до якого встановлено факт відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Розглядаючи клопотання захисника про закриття провадження у справі через те, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, оскільки змушений сісти за кермо транспортного засобу у зв`язку із терміновою потребою забезпечити дружину життєво необхідними ліками, з посиланням на відповідну медичну документацію, копії якої, втім, до клопотання не долучені, суд приходить до висновку про його непереконливість з огляду на таке.
Відповідно до ст.17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.
Згідно зі ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Так, в постанові від 21.12.2018 у справі № 686/5225/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зауважив, що у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.
Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.
Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам.
Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема, не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.
Суд критично відноситься до доводів захисника Алдохіної Л.М. про те, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, оскільки з відеозапису, долученого працівниками поліції до матеріалів справи, вбачається, що останній на місці зупинки транспортного засобу не зазначав, що він сів за кермо з метою невідкладно забезпечити дружину життєво необхідними ліками та іншим чином вказаної цілі досягти не міг. При цьому суд відмічає, що в автомобілі він перебував разом із приятелем, поводився неквапливо, повідомив, що їде додому, демонстрував документи у застосунку «Дія» та намагався встановити з працівниками поліції контакт, впізнавши в одному з них свого знайомого. 
На відеозаписі чітко зафіксовано, що мова ОСОБА_1 нерозбірлива та млява, а коли вийшов з автомобіля він хитався та мав нетверду ходу. Працівник поліції, відмічаючи запах алкоголю з порожнини рота ОСОБА_1 декілька разів запропонувала йому пройти на місці зупинки огляд на стан алкогольного сп`яніння шляхом продуття газоаналізатора Алкотестер 6810 або проїхати до КНП «Шосткинська ЦРЛ» для проведення медичного огляду на визначення такого стану, на що той відмовився.
Далі ОСОБА_1 прохав працівників поліції допомогти йому та не складати щодо нього протокол про адміністративне правопорушення, але, впевнившись, що на його прохання не відповідають, відійшов щоб зателефонувати по телефону. Знов просив працівників поліції дозволити йому поставити автомобіль та піти додому, не складаючи протокол щодо нього, наголошував, що захищає їх на кордоні та приїхав додому на кілька днів.
Приблизно через вісім хвилин після зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 прийшла жінка, яка повідомила, що вона є дружиною останнього та має інвалідність. Далі вона разом із чоловіком почали вмовляти поліцейського не складати протокол, під час чого дружина зауважила, що не знала про те, що її чоловік після відпочинка біля будинку з приятелем сів за кермо, а інакше вона б не дала йому цього зробити. Дружина ОСОБА_1 сварилася на чоловіка та просила його піти додому, також сварилася на приятеля чоловіка за те, що той дозволив останньому керувати автомобілем. ОСОБА_1 висловив агресію у бік поліцейських та нагадав їм, що він захищає нашу державу на кордоні. Зрештою, упевнившись, що на прохання не притягувати його до адміністративної відповідальності уповноважені особи не реагують, відійшов у бік, далі від надання письмового пояснення та отримання копії протоколу відмовився. 
Спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції тривало близько тридцяти хвилин і протягом вказаного часу ні ОСОБА_1 , ні його дружиною не заявлено про необхідність термінового отримання ліків чи про незадовільний стан здоров`я останньої у той час, як і не висловлено побоювань за її життя та здоров`я.
Таким чином досліджений відеозапис повністю спростовує доводи захисника про те, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, тому суд відхиляє їх. 
Натомість вказаний відеозапис разом із іншими матеріалами справи, вказаними вище, становлять належні, допустимі і достатні докази, які безпосередньо досліджені судом у судовому засіданні, та у їх сукупності й взаємозв`язку повністю та беззаперечно доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення при накладенні адміністративного стягнення, судом не встановлено.
Обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення при накладенні адміністративного стягнення, судом не встановлено.
З урахуванням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, обставин скоєння ним адміністративного правопорушення, суд вважає, що до ОСОБА_1 необхідно застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами. 
Відповідно до ст.40-1 КпАП України судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
Згідно з вимогами п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 грн 60 коп.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.27, 30, 33, ч.1 ст.130, ст.283, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», суддя,-
УХВАЛИВ:
Визнати винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. 
Банківські реквізити для сплати штрафу: отримувач коштів ГУК у Сумській обл./Сумська обл./21081300, код отримувача 37970404, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA628999980313090149000018001, код платежу 21081300.
Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У разі несплати правопорушником штрафу у вказаний строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у постанові про стягнення штрафу.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп.: одержувач – ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код за ЄДРПОУ:37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету:22030106, призначення платежу: судовий збір, код ЄДРПОУ Шосткинського міськрайонного суду Сумської області: 26440765, пункт таблиці 5, призначення платежу: 101; 3502509878, судовий збір, стягнутий із ОСОБА_1  на користь держави за рішенням №589/4418/25. 
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області.

Суддя	Ч.М.Теміров