ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
Іменем України
12 січня 2026 року м. Херсон
Номер справи: 954/2100/24
Номер провадження: 22-ц/819/256/26
Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого ( судді-доповідача) Склярської І.В.,
суддів: Воронцової Л.П., Майданіка В.В.
секретар Андреєва В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 від імені якої діє ОСОБА_2 , на рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 09 жовтня 2025 року ( під головуванням судді Гончаренка О.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , який діє від імені ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» про захист прав споживачів,
встановив:
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про захист прав споживачів у якому просить:
- застосувати наслідки нікчемності до Договору №489609-КС-004 про надання кредиту від 06.03.2024 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 в частині встановлення та нарахування Комісії за кредитом у розмірі 9000грн.; 
- застосувати наслідки нікчемності до Договору №489609-КС-004 про надання кредиту 06.03.2024 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 в частині встановлення та нарахування стандартної процентної ставки за Кредитом: в день 2,00000000%, фіксованої та зниженої процентної ставки за Кредитом: в день 1,15012611%, фіксованої; 
- зобов`язати ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» перерахувати розмір грошових коштів, які повинна сплатити ОСОБА_1 за Договором №489609-КС-004 про надання кредиту від 06.03.2024 року на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», на підставі вимог ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування» (щодо зарахування у першу чергу простроченої до повернення суми кредиту), ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (щодо визнання несправедливими умови Договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем Комісії), та ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (щодо максимального розміру денної процентної ставки), з урахуванням розміру вже сплачених ОСОБА_1 коштів в рахунок погашення зобов`язань за кредитом на рахунок ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» у сумі 64 100,00 грн. (шістдесят чотири тисячі сто гривень.).
В обґрунтування позовних вимог зазначила такі обставини.
06 березня 2024 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладений договір «№489609-КС-004 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма)», факт отримання кредитних коштів за яким не заперечує.
Вказує, що повинна була повернути відповідачу ту суму грошових коштів, яку отримала у якості кредиту та відсотки за користування кредитними коштами розмір та порядок обчислення яких відповідає вимогам діючого законодавства. 
Разом з тим, незаконними діями відповідача порушенні норми Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про споживче кредитування». 
Так, дії відповідача щодо зарахування внесених позивачем платежів у загальному розмірі 64 100,00 грн. фактично лише на погашення процентів за договором обмежують права споживача і прямо суперечать вимогам ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування» щодо порядку та черговості погашення вимог за договором про споживчий кредит. 
Позивачка вважає, що положення Договору між нею та відповідачем відносно розміру відсотків за користування кредитними коштами суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про споживче кредитування», Цивільного кодексу України та правової позиції Верховного суду України, тому до них мають бути застосовані наслідки нікчемності.
Порушення відповідачем прав позивача шляхом незаконної односторонньої інспірації кредитного зобов`язання з усіма подальшими наслідками виокремлює та дискримінує споживача, адже при умовах дотримання банком норм діючого закону Позивач, як споживач, не був би підданий обмеженням та незручностям, які виникли для нього у зв`язку з протиправними діями відповідача.
Так, сума наданого кредиту складає 60 000,00 грн., в той час як відсотки, нараховані в порядку п. 2.4 Договору, Відповідачем станом на 10.12.2024 року визначені у загальному розмірі 91 387,31 грн. , (окрім 51 100 грн . вже незаконно зарахованих в якості сплати за прострочені відсотки за Кредитом), що значно перевищує суму кредиту, а отже змістовне навантаження встановлення таких відсотків полягає не в компенсаційний, а в каральній, штрафній функції, при цьому, сума нарахованих в такому порядку відсотків є очевидно непропорційною до суми зобов`язання, та не відповідає принципам, встановленим у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. 
Також позивач зазначає, що в жодному документі, а ні в Договорі, а ні в Правилах надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика» не зазначено розрахунку суми Комісії, тобто які чинники вплинули на обчислення цієї суми саме в такому розмірі. У свою чергу, Комісія у сумі 9000 грн., передбачена п.2.5. Договору: Комісія за надання Кредиту (надалі - Комісія), не є супровідною послугою банку, оскільки не зрозуміло, в чому саме полягає така послуга , та очевидно, що за наслідками надання такої послуги споживач (Позивач) від виконавця послуги не отримує ніякого результату, тобто споживання послуги - відсутнє. 
З наведеного вище виходить, що умова укладеного між сторонами у справі договору про надання споживчого кредиту щодо сплати Комісії не ототожнюється з будь якими послугами банку, що надаються позивачу, як споживачу фінансових послуг, і тому такі положення договору надання споживчого кредиту не є послугою у тлумаченні Закону України «Про захист прав споживачів», тобто є нікчемною умовою договору.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 09 жовтня 2025 року позов задоволено частково. Суд ухвалив:
Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» перерахувати розмір грошових коштів, які повинна сплатити ОСОБА_1 за Договором № 489609-КС-004 про надання кредиту від 06.03.2024 року на користь ТОВ «Бізнес позика» з урахуванням положень Закону України «Про споживче кредитування», яким передбачено максимальний розмір денної процентної ставки за договором про споживчий кредит з 22.04.2024 року не може перевищувати розмір - 1,5%, а з 21.08.2024 року – 1%.
В задоволенні інших позовних вимог – відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» на користь держави судовий збір у розмірі 605,60грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Кузьмін А.Р., посилаючись на те що судом неповно встановлені обставини, які мають значення для справи, внаслідок неповного дослідження доказів, наданих позивачем, та не встановлення дійсних правовідносин між Позивачем та Відповідачем щодо кредитних правовідносин, що виникли між сторонами; порушення норм матеріального та процесуального права, призвело до того, що оскаржуване рішення суду прийняте з порушенням принципів справедливості, законності та розумності в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а тому просить в оскарженій частині його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Аргументи учасників справи
(1)Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено наступне:
Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про законність нарахування комісії за кредитним договором. Так, відповідно до положень «Правил розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит» (затверджених Постановою Національного банку України від 11.02.2021 року №16): «ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту (уключаючи комісії за обслуговування кредитної заборгованості, юридичне оформлення та інші платежі), кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб [комісії за розрахунково-касове обслуговування банку, у якому відкритий рахунок кредитодавця (під час зарахування коштів у рахунок погашення споживчого кредиту), страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів та інших осіб, а також інші обов`язкові платежі], які сплачуються споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (крім платежів, що згідно із законодавством України не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом)».
Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, колегія суддів вважає, що пересічний споживач фінансових послуг на ринку кредитування з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності може ефективно здійснювати свої права лише при умові його детального та зрозумілого інформування про умови кредитування та узгодження з ним саме тих умов, які вважала узгодженими фінансова установа - кредитодавець. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. 
За змістом загальних норм права об`єктом зобов`язання не можуть бути дії, які одна із сторін вчиняє на власну користь.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України "Про споживче кредитування" , у зв`язку з чим у Законі України "Про захист прав споживачів" текст статті 11 викладено в такій редакції: "Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування" . 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом — витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту .
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. 
Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надана належна оцінка умовам п 1.4.11. ПРАВИЛ НАДАННЯ СПОЖИВЧИХ КРЕДИТІВ ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» (НОВА РЕДАКЦІЯ) від 04.10.2024 року щодо визначення комісії та в яких зазначено, що комісія - це комісія, пов`язана з наданням Кредиту, яка передбачена Договором. Розмір, строк та порядок сплати Комісії визначається Договором. Проте, в жодному документі, а ні в Договорі, а ні в ПРАВИЛАХ НАДАННЯ СПОЖИВЧИХ КРЕДИТІВ ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» не зазначено саме розрахунку суми Комісії, тобто які чинники вплинули на обчислення цієї суми саме в такому розмірі, або яким чином комісія «пов`язана» з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту . У свою чергу, Комісія у сумі 9 000 грн., передбачена п.2.5. Договору: Комісія за надання Кредиту (надалі - Комісія), не є супровідною послугою банку, оскільки не зрозуміло, в чому саме полягає така послуга , та очевидно, що за наслідками надання такої послуги споживач (Позивач) від виконавця послуги не отримує ніякого результату, тобто фактичне споживання послуги відсутнє. По суті зазначена сума комісії є додатковим необґрунтованим фінансовим навантаженням на споживача, яку він повинен сплачувати за відсутності споживання послуги (начебто позичальнику недостатньо реальної річної процентної ставки у розмірі 9168,16 процентів). 
Наведене, на думку апелянта є підставою виснувати, що умова укладеного між сторонами у справі договору про надання споживчого кредиту щодо сплати Комісії не ототожнюється з будь-якими послугами, що надаються Позивачу, як споживачу фінансових послуг, і тому такі положення договору надання споживчого кредиту не є послугою у тлумаченні Закону України «Про захист прав споживачів», тобто є нікчемною умовою договору .
Зазначені висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 02.05.2018 у справі № 333/865/16-ц.) 
Позивачу (яка є необізнаною с правових питань) Кредитним договором фактично нав`язано додаткові зобов`язання (комісія) за неіснуючі послуги . Враховуючи зазначене, апелянт вважає за доцільне застосовати наслідки нікчемності до п.2.5. Договору, яким визначені розмір Комісії за надання Кредиту. 
Особа, яка подала апеляційну скаргу вказує, що суд першої інстанції неправильно виснував про законність «дотримання черговості платежів» за кредитом та наводячи положення кредитного договору та норми статті 19 Закону України «Про споживче кредитування» посилається на те, що Договір та Правила надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» також не містять поняття «прострочена до повернення сума кредиту» та саме порядку повернення простроченої до повернення суми кредиту, що є імперативною нормою ст.19 Закону України «Про споживче кредитування», а тому висновки суду не є обґрунтованими.
За розрахунком заборгованості за кредитом у гривні (з особистого кабінету Позивача) ОСОБА_1 за Договором вже внесено в період з 20.03.2024 року по 16.05.2024 року в якості погашення кредитних зобов`язань суму у розмірі 64 100,00 грн. 
Відповідно до інформації із Розрахунку заборгованості за Договором другий платіж внесений ОСОБА_1 04.04.2024 року у сумі 11 000 грн. (тобто згідно п.3.2.2 Договору виникла прострочка по Кредиту). Усупереч вказаних вище вимог законодавства, Розрахунок відповідача свідчить, що ним із внесених Позивачем коштів на загальну суму 64 100,00 грн., зараховано у погашення простроченої до повернення суми кредиту лише 10 036, 68 грн. (приблизно 15% загальної суми кредиту) . Таким чином, виникає «замкнуте коло» - коли відповідач, у порушення вимог ст.19 Закону України «Про споживче кредитування», зараховує усі платежі лише у рахунок погашення нарахованих відсотків та прострочених відсотків не зменшуючи при цьому суму кредиту та продовжуючи нарахування відсотків за незменшеною простроченою до повернення сумою кредиту, чим завдає шкоди позивачу. 
Позивач наполягає на тому, що за таких умов у рахунок сплати коштів позичальником в першу чергу повинна погашатися прострочена до повернення сума кредиту, а лише у подальшому прострочені проценти за користування кредитом. А отже апелянт вважає, що наявні підстави для висновку, що дії відповідача щодо зарахування внесених позивачем платежів у загальному розмірі 64 100,00 грн. фактично лише на погашення прострочених процентів за договором обмежують права споживача і прямо суперечать вимогам ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування» щодо порядку та черговості погашення вимог за договором про споживчий кредит.
Позиція інших учасників справи.
У відзиві представник відповідача просить відхилити доводи апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
В обґрунтування законності та обґрунтованості висновків суду першої інстанції щодо законності комісії за надання кредиту вказав таке.
Відповідно до ч.2 ст.8 Закону про споживче кредитування для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів;- комісії кредитодавця, пов`язані з наданням , обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо;- інші витрати споживача на супровідні послуги , які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). З вищенаведеного вбачається, що Закон про споживче кредитування безумовно та однозначно передбачає право Кредитодавця на встановлення комісії за надання кредиту за Кредитним договором.
Національний банк України, який є державним регулятором ринку фінансових послуг в Україні, своєю Постановою від 11.02.2021р. № 16 затвердив «Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит» (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v0016500-21#Text ), надалі за текстом поіменовані «Правила розрахунку». Вказані Правила розрахунку (пункт 1) передбачають правомірність встановлення Кредитодавцем супровідних послуг за кредитом в тому числі і комісії за надання кредиту. Крім того, Додатком № 2 до Правил розрахунку, затверджено типову форму Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. В даній Таблиці в розділі «Платежі за супровідні послуги» та підрозділі «Кредитодавця» (графа 8) передбачена комісія за надання кредиту, про що свідчить 8 стовбець Таблиці. Також, комісія за надання кредиту була також відображена і в тексті Кредитного договору (пункт 2.5.), який був підписаний Позивачем, що свідчить про обізнаність останнього щодо включення комісії «за надання кредиту» до загальних витрат за Кредитним договором. Крім того, у відповідності до пункту 9 Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), затв. Постановою Правління НБУ № 113 від 03.11.2021р. (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v0113500-21#Text ), яке визначає додаткові умови, не визначені ЦК України, Законом про споживче кредитування, Законом України «Про фінансові послуги» та іншими законами України, які містять норми щодо договірних відносин у частині надання фінансових послуг, вимоги договорів про надання фінансових послуг, що укладаються між споживачами та небанківськими фінансовими установами, Договір про надання фінансових послуг повинен містити, в т.ч. назви грошових зобов`язань (із роз`ясненням їх економічної сутності), включаючи комісії за надання та користування кредитом. Крім того, пунктами 1.4.11., 2.7. та 5.3 Правил передбачено, що до загальних витрат за кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії, інших обов`язкових платежів, нарахування комісії здійснюється момент укладення договору, порядок та розмір оплат комісії визначено графіком платежів. Таким чином, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості Кредитодавця (як небанківської фінансової установи) як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від Позичальників.
Правомірність нарахування комісії за надання кредиту та її витребування ТОВ «БІЗПОЗИКА» від позичальників узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в Постанові від 13.07.2022р. по справі № 496//3134/19 в якій суд зробив наступний правовий висновок : п.31.16. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. 31.17. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Презумпція укладеного між сторонами кредитного договору позивачем не спростована в установленому законом порядку.
Платежі за кредитним договором зараховані товариством відповідно до умов договору та правил кредитування, вимог ЦК України. Пославшись на умови кредитного договору щодо строку сплати та видів платежів, вказав, що ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування» передбачена черговість погашення вимог за договором про споживчий кредит у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит. При цьому пункт 3.5 Договору №489609-КС-004 від 06.03.2024 року також дублює дану норму закону, оскільки вказує, що у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за Договором у повному обсязі ця сума погашає вимоги Кредитодавця у порядку черговості визначеної в ст.19 Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, якщо позичальник сплачує кредит вчасно, згідно графіка платежів визначеного п.3 договору, тоді платежі зараховуються у черговості визначеній даним графіком. Якщо позичальник сплачує недостатню суму для здійснення платежу згідно графіку, тоді платежі зараховуються в черговості, яка передбачена ст.19 Закону України «Про споживче кредитування», але в будь-якому випадку з урахуванням розміру сум в кожному конкретному з 12-ти платежів.
З розрахунку заборгованості вбачається, що всі зарахування платежів по договору були зараховані Кредитодавцем згідно умов договору (графіку платежів) та з урахуванням вимог ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування».
2. Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Згідно ст.263ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
У частині першій статті 15 та частині першій статті 16ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині щодо нарахування комісії за кредитним договором та щодо дотримання черговості платежівсуд першої інстанції виходив з того, що виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року по справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.Спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).Строки виконання грошових зобов`язань Позивача перед Відповідачем (щодо визначення строків сплати суми Кредиту, процентів за користування ним та комісії за надання Кредиту) були встановлені за обопільною згодою сторін в пункті 3.2.3. Кредитного договору, в якому було наведено Графік платежів за Договором – із зазначенням в ньому не тільки сум, що підлягають сплаті Позивачем, а й строків, із дотриманням яких кожне із зазначених грошових зобов`язань Позивача мали б бути ним виконані. Такі дії сторін цілком узгоджуються з нормами статей 529 та 1050 ЦК України, які передбачають можливість виконання Позивачем його грошових зобов`язань частинами (дванадцять платежів протягом строку дії Кредитного договору). Відтак, в пункті 3.2.3. Кредитного договору сторони (припускаючи, що Позичальник буде його дотримуватись і застосовуватиметься знижена процентна ставка) погодили порядок і строки виконання зобов`язання Позивача частинами – тобто таким чином, що протягом всього строку кредитування ним у чітко визначені строки (до спливу певних календарних дат) мають бути здійснені на користь Відповідача платежі у погоджених сторонами розмірах – тобто, встановили, що:- грошові зобов`язання будуть виконуватись Позивачем частинами (дванадцять окремих зобов`язань);- для кожного з дванадцяти платежів, зазначених в Графіку окремо було встановлений граничний строк його здійснення - календарна дата, до спливу якої відповідне грошове зобов`язання Позивача має бути здійснене.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається наступне.
06 березня 2024 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладений договір №489609-КС-004 про надання кредиту.
Відповідно до умов зазначеного Договору:
п.2.1. Відповідач надає Позивачу грошові кошти в розмірі 60 000,00 грн. (Шістдесят тисяч грн.). 
п.2.3. Строк, на який надається Кредит: 24 тижнів.
п.2.4. Стандартна процентна ставка за Кредитом: в день 2,00000000, фіксована. Знижена процентна ставка за Кредитом: в день 1,15013889, фіксована. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) Договору. 
п.2.5. Комісія за надання Кредиту (надалі - Комісія): 9 000,00 грн. 
п. 2.7. Строк дії Договору: до 21.08.2024 року . 
п.2.8. Орієнтовна загальна вартість наданого Кредиту: 156 000,00 грн.
п.2.9. Загальні витрати за Кредитом: 96 000,00 грн.
п.2.10. Орієнтовна реальна річна процентна ставка: 9168,16 процентів.
п.3.2.2. Сторони домовились, що у разі якщо повернення Кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п. 3.2.3. та Додатку No1 до Договору, (за виключенням дострокового повернення Кредиту), у наслідок чого виникає прострочка по Кредиту , та строк цієї прострочки більше семи календарних днів то умови про нарахування Процентів за користування Кредитом за Зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 2.4. Договору. При цьому, нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та Додатку №1 до Договору, та до закінчення строку дії Договору. 
п.3.2.3. Сторони на момент укладення Договору встановили наступний графік платежів, припускаючи, що Позичальник буде його дотримуватись і застосовуватиметься Знижена процентна ставка (додається) – перший платіж 20.03.2024 року у розмірі 13 000 грн ., а у подальшому кожні два тижня по 13 000 на загальну суму 156 000,00 грн.
п.3.4. Договору в разі надходження від Позичальника платежу, що перевищує розмір періодичного платежу, визначеного графіком платежів, Кредитодавець зараховує кошти в наступний період відповідно до графіку платежів.
п.3.5. У разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за Договором у повному обсязі ця сума погашає вимоги Кредитодавця у такій черговості: 1) У першу чергу – прострочена сума Кредиту та прострочені Проценти за користування Кредитом. 2) У другу чергу – сума Кредиту та Проценти за користування Кредитом. 3) У третю чергу – неустойка(штраф) та інші платежі відповідно до Договору.

Відповідно до пункту 6 статті 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність належать до загальних засад цивільного законодавства.
За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.
Усталеним в судовій практиці та цивілістичній доктрині є поділ недійсних правочинів на нікчемні та оспорювані.
В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.
Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).
Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). 
Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Виходячи з мети законодавчого захисту прав споживача як більш вразливої та незахищеної сторони у договорі (в якому одна сторона є фахівець, а інша – ні), закон має на меті захистити право споживача бути обізнаним з умовами договору, що укладається, на зрозумілій для нього мові, коротко і прозоро, без прихованих невигідних для нього наслідків та умов, з метою уникнення ситуації, коли для належного розуміння договору та його умов споживач мав би детально аналізувати об`ємний матеріал, і з метою уникнення викривлення дійсного волевиявлення позичальника-споживача. Дані вимоги закону не мали на меті надати споживачу формальні підстави для подальшого визнання укладеного договору недійсним. Споживач (позичальник) не звільнений від обов`язку бути добросовісним при укладенні договору, що означає повне з`ясування позичальником умов договору (тобто умов, на яких йому кредитор видасть кредитні кошти, і які наслідки він матиме для себе) до підписання договору і відповідно до отримання позичальником на підставі підписаного договору кредитних коштів, а не навпаки.
Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає
Закон України «Про споживче кредитування».
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію, пов`язану з наданням кредиту.
З метою встановлення для небанківських фінансових установ України, які відповідно до законів України мають право надавати споживчі кредити, методики розрахунку загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договорами про споживчий кредит Правління Національного банку України  затвердило Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила). Ці Правила розроблені відповідно до вимог Законів України "Про Національний банк України", "Про споживче кредитування", "Про фінансові послуги та фінансові компанії"  та встановлюють методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договорами про споживчий кредит для небанківських фінансових установ України, які відповідно до законів України мають право надавати споживчі кредити (далі - кредитодавець). Наведена методика містить формулу розрахунку в грошовому виразі загальної вартості кредиту для споживача, в яку входять ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту (уключаючи комісії за обслуговування кредитної заборгованості, юридичне оформлення та інші платежі), кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб [комісії за розрахунково-касове обслуговування банку, у якому відкритий рахунок кредитодавця (під час зарахування коштів у рахунок погашення споживчого кредиту), страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів та інших осіб, а також інші обов`язкові платежі], які сплачуються споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (крім платежів, що згідно із законодавством України не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом).
Кредитодавець до укладення договору про споживчий кредит на вимогу споживача надає йому пояснення з метою забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансового стану, зокрема шляхом роз`яснення інформації, що надається відповідно до частин другої та третьої цієї статті, істотних характеристик запропонованих послуг та наслідків для споживача, зокрема у разі невиконання ним зобов`язань за таким договором. Надання таких пояснень, роз`яснень, інформації в належному та зрозумілому вигляді та ознайомлення з передбаченою цією частиною інформацією підтверджуються у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (частина десята статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»).
Споживач, який внаслідок ненадання йому визначеної у цій статті інформації або надання її в неповному обсязі чи надання недостовірної інформації уклав договір на менш сприятливих для себе умовах, ніж ті, що передбачені у цій інформації, має право вимагати приведення укладеного договору у відповідність із зазначеною інформацією шляхом направлення кредитодавцю відповідного письмового повідомлення. Кредитодавець зобов`язаний привести договір у відповідність з умовами, зазначеними у наданій інформації, протягом 14 днів з дати отримання такого повідомлення (частина дванадцята статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»). Проте, на момент укладення кредитного договору ОСОБА_1 не зверталася до ТОВ «Бізнес Позика» із заявою про надання роз`яснень незрозумілих їй умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодилась із всіма умовами такого договору, в тому числі з тими, щодо яких просить застосувати наслідки нікчемності.
Відповідно до вимог статті 534 ЦК України, якою визначено черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом : 
1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання;
2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;
3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.
Умовами договору, наведеними вище, сторони погодили графік платежів із зазначенням у ньому суми процентів до сплати та суми платежу по тілу кредиту ( п.3.2.3) та визначили, що у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за Договором у повному обсязі ця сума погашає вимоги Кредитодавця у такій черговості: 1) у першу чергу – прострочена сума Кредиту та прострочені Проценти за користування Кредитом; 2) у другу чергу – сума Кредиту та Проценти за користування Кредитом; 3) у третю чергу – неустойка(штраф) та інші платежі відповідно до Договору ( п. 3.5), що не суперечить вимогам ст. 534 ЦК України.
Порушення наведених умов договору та закону з боку відповідача, позивачем не було доведено.
Щодо суті апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення ( п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України).
За наведених обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про відмову у частині задоволених позовних вимог та висновки суду відповідають встановленим обставинам, нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. Таким чином,апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а залишити рішення суду першої інстанції в оскарженій частині - без задоволення.
Керуючись ст. ст.367,374,382 ЦПК України, суд,
ухвалив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 від імені якої діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 09 жовтня 2025 року в оскарженій частині залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 12 січня 2026 року.

Головуючий І.В. Склярська
Судді: Л.П. Воронцова
В.В. Майданік