ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2026 року м. Львів	справа № 380/21418/25	

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про скасування постанови,-
ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (позивач/боржник) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (відповідач/Відділ примусового виконання рішень), в якому просить суд скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 16 жовтня 2025 року ВП № 79306285 про стягнення виконавчого збору в розмірі 20000,00 грн (далі – також спірна/оскаржувана постанова).
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова винесена відповідачем під час примусового виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/3448/20 у виконавчому провадженні № 64014623. Позивач зазначає, що рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/3448/20 він виконав, про що повідомив державного виконавця листом від 01 жовтня 2025 року № 1300-5310-5/128310; виконавчий документ виконано до надходження постанови про відкриття виконавчого провадження. Відзначає, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, як територіальний орган виконавчої влади, підпадає під визначення «державний орган» в розумінні Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», а тому примусове стягнення грошових коштів можливе лише через органи Державної казначейської служби України, і органам Державної виконавчої служби України відповідні виконавчі документи не підвідомчі. Тобто державний виконавець не наділений повноваженнями щодо стягнення коштів з державного органу, а саме з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області. Оскільки державний виконавець під час винесення спірної постанови про відкриття виконавчого провадження зі стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області виконавчого збору не взяв до уваги, що боржником є державний орган, а рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, то він безпідставно виніс оскаржувану постанову, яка є протиправною та підлягає скасуванню.
З огляду на вказане позивач просить поданий ним позов задовольнити повністю.
Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що як приписами статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», так і положеннями Інструкції з організації примусового виконання рішень чітко визначено обов`язок державного виконавця відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору. Виконавець повинен вчиняти виконавчі дії з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», а також відповідно до інших законів, які є обов`язковими під час вчинення ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов`язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження. Зазначає, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень було виконавче провадження № 64014623 з примусового виконання виконавчого листа № 380/3448/20, виданого 23 грудня 2020 року Львівським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , в межах якого 07 жовтня 2025 року державний виконавець, керуючись вимогами пункту 9 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, що зумовлює виконання оскаржуваної постанови в порядку, передбаченому цим Законом. Отже, у спірних правовідносинах, що склались у цій справі, вимоги до боржника мають зобов`язальний характер, тоді як за Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконуються рішення про стягнення коштів (з боржників, перелік яких визначено частиною першою статті 2 цього Закону), що виключає можливість застосування норм Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у процесі виконання судового рішення загалом і в процесі стягнення виконавчого збору. Отже, спірна постанова є правомірною та підстави для її скасування відсутні.
З огляду на вказане у задоволенні поданого позивачем позову просить відмовити повністю.
Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 03 листопада 2025 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін; витребувано у відповідача усі докази та письмові пояснення щодо підстав прийняття спірної постанови.
Ухвалою суду від 21 листопада 2025 року замінено відповідача у справі – Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (код ЄДРПОУ 43316386) на його правонаступника – Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (код ЄДРПОУ 45813957).
Ухвалою суду від 11 грудня 2025 року строк розгляду справи продовжено на двадцять днів.
Суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року у справі № 380/3448/20 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо неприйняття відповідного рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 08 квітня 2020 року щодо повторного проведення перерахунку раніше призначеної йому пенсії за вислугою років виходячи із розміру грошового забезпечення, визначеного довідкою Головного управління ДСНС України у Львівській області від 06 квітня 2020 року № 5804-2287/5807 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 08 квітня 2020 року виходячи із розміру грошового забезпечення, зазначеного в довідці Головного управління ДСНС України у Львівській області від 06 квітня 2020 року № 5804-2287/5807 про грошове забезпечення для перерахунку пенсії з врахуванням уже виплачених сум, без обмеження її максимальним розміром.
На виконання вказаного рішення суду Львівський окружний адміністративний суд 23 грудня 2020 року видав виконавчий лист № 380/3448/20, який був на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у рамках виконавчого провадження № 64014623.
30 грудня 2020 року державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у виконавчому провадженні № 64014623 винесла постанову про стягнення виконавчого збору з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області у розмірі 20000,00 грн.
Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 07 жовтня 2025 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 23 грудня 2020 року № 380/3448/20 закінчено відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»; передбачено, що, зокрема постанова про стягнення з боржника виконавчого збору, підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».
Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 16 жовтня 2025 року відкрито виконавче провадження № 79306285 з виконання постанови від 30 грудня 2020 року № 64014623 про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області виконавчого збору у розмірі 20000,00 грн.
Не погоджуючись із указаною постановою про відкриття виконавчого провадження від 16 жовтня 2025 року № 79306285, уважаючи, що така винесена відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені Законом України «Про виконавче провадження», та без урахування вимог Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», позивач звернувся з цим позовом до суду.
Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності постанови відповідача від 16 жовтня 2025 року про відкриття виконавчого провадження № 79306285 з виконання постанови від 30 грудня 2020 року № 64014623 про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області виконавчого збору у розмірі 20000,00 грн. 
Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
За статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є:
1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;
2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;
3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;
4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;
5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Частиною першою статті 27 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Відповідно до частини четвертої статті 27 Закону № 1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
За змістом частини першої статті 42 Закону № 1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з:
1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;
2) авансового внеску стягувача;
3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Відповідно пунктів 2, 3 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі – Інструкція № 512/5), фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону.
Використання коштів виконавчого провадження органами державної виконавчої служби здійснюється відповідно до Порядку використання коштів виконавчого провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року № 554. Витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.
Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.
Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).
Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)). У постанові чітко зазначені види та суми витрат, що здійснені у даному виконавчому провадженні.
Суд встановив, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року у справі № 380/3448/20 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 08 квітня 2020 року виходячи із розміру грошового забезпечення, зазначеного в довідці Головного управління ДСНС України у Львівській області від 06 квітня 2020 року № 5804-2287/5807 про грошове забезпечення для перерахунку пенсії з врахуванням уже виплачених сум, без обмеження її максимальним розміром.
На виконання вказаного рішення суду Львівський окружний адміністративний суд 23 грудня 2020 року видав виконавчий лист № 380/3448/20, який був на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у рамках виконавчого провадження № 64014623.
30 грудня 2020 року державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у виконавчому провадженні № 64014623 винесла постанову про стягнення виконавчого збору з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області у розмірі 20000,00 грн.
Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 07 жовтня 2025 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 23 грудня 2020 року № 380/3448/20 закінчено відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»; передбачено, що, зокрема постанова про стягнення з боржника виконавчого збору, підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».
Суд зазначає, що пункт 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII передбачає, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Згідно з частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Аналогічні положення передбачені пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції № 512/5, згідно з яким у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.
Відповідно до пункту 2 розділу VI Інструкції № 512/5 якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.
Тож у зв`язку із закінченням виконавчого провадження № 64014623 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII державний виконавець відповідно до вищенаведених положень законодавства правомірно відкрив виконавче провадження № 79306285 з виконання постанови від 30 грудня 2020 року № 64014623 про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області виконавчого збору у розмірі 20000,00 грн. 
Утім, позивач вказує, що під час відкриття виконавчого провадження № 79306285 відповідач не врахував, що боржником у виконавчому провадженні є державний орган, а рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, тому державний виконавець не взяв до уваги, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області є державним органом, що реалізовує державну політику у сфері пенсійного забезпечення. На думку позивача, державний виконавець не наділений повноваженнями щодо стягнення коштів з державного органу, а саме з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з огляду на пункт 3 частини п`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII.
Щодо вказаних тверджень позивача, суд ураховує таке.
За приписами пунктів 1 - 6 частини п`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (частина дев`ята статті 27 Закону № 1404-VIII).
За змістом частини другої статті 6 Закону № 1404-VIII рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 05 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон № 4901-VI) держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).
Примусова реалізація майна юридичних осіб - відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, з використанням яких юридичні особи провадять виробничу діяльність, а також акцій (часток, паїв), що належать державі та передані до їх статутного фонду.
Приписами частини першої статті 3 Закону № 4901-VI передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Статтею ж 7 зазначеного Закону встановлено, що виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.
Суд наголошує, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) було виконавче провадження № 64014623 з примусового виконання виконавчого листа № 380/3448/20, виданого 23 грудня 2020 року Львівським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 08 квітня 2020 року виходячи із розміру грошового забезпечення, зазначеного в довідці Головного управління ДСНС України у Львівській області від 06 квітня 2020 року № 5804-2287/5807 про грошове забезпечення для перерахунку пенсії з врахуванням уже виплачених сум, без обмеження її максимальним розміром.
Отже, суд констатує, що у межах спірних правовідносин вимоги до боржника мають зобов`язальний характер, в той час як за Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконуються рішення про стягнення коштів (з боржників, перелік яких визначено частиною першою статті 2 цього Закону), що виключає можливість застосування норм Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» в процесі виконання судового рішення.
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема у постановах від 14 травня 2020 року у справі № 336/4615/17, від 09 липня 2020 року у справі № 806/2179/16, від 16 вересня 2020 року у справі № 310/1512/17, від 07 жовтня 2020 року у справі № 815/3815/17, від 09 грудня 2020 року у справі № 522/19758/18.
За змістом частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Суд констатує, що оскаржувана постанова відповідача про відкриття виконавчого провадження відповідає критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, які встановлені частиною другою статті 2 КАС України, а тому відсутні підстави для визнання її протиправною та скасування.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову повністю.
Зважаючи на висновок суду про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, а також ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 287, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-
УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (площа Шашкевича, 1, м. Львів, 79000) про скасування постанови - відмовити повністю.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.
Повне рішення складено 05 січня 2026 року.

Суддя	Клименко Оксана Миколаївна