ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2098/26 Справа № 216/4023/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - ЧИРСЬКИЙ Г. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого судді Бондар Я.М.
суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.
секретар судового засідання Лідовська А.А.
сторони:
позивач – ОСОБА_1 
відповідачі – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою відповідачки ОСОБА_6 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Страх Вадим Олегович, на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2025 року та додаткове рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 жовтня 2025 року, ухвалені суддею Чирським Г.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, дата складення повного судового рішення 25 вересня 2025 року, дата складення додаткового рішення не вказана,

ВСТАНОВИВ

У червні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5  про встановлення факту проживання як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу та визнання права власності на спільне майно. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 проживав з ОСОБА_7 однією сім?єю без реєстрації шлюбу безперервно з 19.08.1993 року по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок спільного проживання однією сім?єю в них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_2 . Однак, текст свідоцтва про народження доньки ОСОБА_2 , а також свідоцтва про встановлення батьківства, мають помилку в написанні його імені як батька дитини: замість вірного імені « ОСОБА_8 » вказано ім?я « ОСОБА_9 », а також по-батькові дитини: замість вірного « ОСОБА_10 » вказано « ОСОБА_11 ».
В період з 19.08.1993 року і по день смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , вони проживали однією сім?єю, разом виховували їхню спільну доньку ОСОБА_2 , 1996 року народження, а також її дітей від інших чоловіків: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , до настання їх повноліття. Позивач зазначає, що він з ОСОБА_7 вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом вирішували всі питання забезпечення їхньої сім`ї місцем проживання, придбанням одягу, взуття, побутової техніки, продуктів харчування, тощо.
В період спільного проживання з ОСОБА_7 однією сім`єю, 23.05.2005 року вони за спільні кошти сім`ї придбали маленький глинобитний будинок, загальною площею 32,9 кв.м., жилою площею 12,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , за 1500 доларів США, щоб в подальшому на цій земельній ділянці збудувати новий, більш великий і сучасний будинок, в якому могла б жити вся їхня сім`я, а старий будинок мали намір використовувати в господарських цілях. За взаємною згодою з продавцями придбаний будинок оформили на ім`я ОСОБА_7 , посвідчивши правочин у нотаріуса, як договір дарування житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами. Це було зроблено з тією метою, щоб заощадити кошти на переоформленні права власності на будинок та на нотаріальних послугах. Факт придбання вказаного будинку і його державної реєстрації за ОСОБА_7 підтверджується договором дарування, посвідченим Першою криворізькою державною нотаріальною конторою 23.05.2005р. за реєстровим № 1-1707, зареєстрованим Комунальним підприємством «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 22.07.2005 року (номер запису 44654 в книзі 26дод.-26), технічним паспортом житлового будинку станом на 2005 рік.
Після придбання вказаного будинку у власність, позивач у період з 2005 року по 2008 рік у вільний від основної роботи час перебудував придбаний житловий будинок, замінивши глинобитні стіни стінами з піноблоків і ракушняка, залишивши при цьому фундамент і зовнішні розміри будинку попередніми.
Крім того, поруч з цим будинком, на тій же земельній ділянці, у той же період часу з 2005 по 2008 роки позивач особисто, власними силами збудував новий будинок з мансардою з ракушняку, обкладеного цеглою, загальною площею 95,0 кв.м. Фактично будівництво нового будинку було позивачем повністю завершено до листопада 2008 року, після чого вони разом з ОСОБА_7 і всіма їхніми дітьми одразу переселилися в цей будинок, де прожили до самої смерті останньої. В цьому будинку позивач мешкає і зараз. Цей будинок є його єдиним житлом. Фінансування будівництва цього нового, більшого будинку на території домоволодіння по АДРЕСА_1 також було здійснено за рахунок їхнього з ОСОБА_7 спільного сімейного бюджету. Ніхто з відповідачів ні матеріальної, ні трудової участі у будівництві цього нового будинку не приймав.
22.01.2019 року вони з ОСОБА_7 за спільні кошти їхньої сім`ї придбали легковий автомобіль CHERY TIGGO, 2012 року випуску, загальний універсал - В, білого кольору, номер кузову НОМЕР_1 , який за взаємною домовленістю оформили на її ім`я. Цим автомобілем одразу після його купівлі користувалися позивач і ОСОБА_7 , а після її смерті ним користується переважно їхня спільна дочка - відповідачка ОСОБА_2 , а іноді користувався і позивач.
3 27 листопада 2006 року позивач був зареєстрований і фактично проживав разом з ОСОБА_7 у будинку АДРЕСА_1 . Проте, 24 квітня 2024 року він дізнався, що за бажанням «нових власників» цього будинку (відповідачів за цим позовом) він разом зі своїм малолітнім сином ОСОБА_12 був знятий з реєстрації, хоча фактично і досі проживає у ньому. Позивач зазначає, що за свої власні кошти здійснив поховання ОСОБА_7 , а також у 2020 році заказав і встановив на цвинтарі «Західне» пам`ятник вартістю 85 000,00 гривень.
У шестимісячний строк з дня відкриття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_7 , він, її доньки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_13 та їхня з померлою спільна дочка ОСОБА_2 звернулися до Першої криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. Нотаріусом було заведено спадкову справу №336-2019. Проте, постановою від 22.11.2019 року державний нотаріус Шабліян Є.М. відмовила йому і всім іншим спадкоємцям у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що не встановлений факт проживання однією сім`єю більш як п`ять років між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 .
Таким чином, позивач вважає, що відповідно до приписів ст.ст. 60, 74 Сімейного кодексу України, вищевказаний автомобіль є об`єктом права спільної сумісної власності його і померлої ОСОБА_7 . З цих підстав вважає, що йому і належить право власності на 1/2 частину вказаного автомобіля, а інша 1/2 частина має бути розділена у рівних частках між відповідачами - спадкоємцями ОСОБА_7 .
У зв`язку з викладеним, просить суд встановити факт, що він є батьком ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Кривому Розі Дніпропетровської області; встановити факт проживання однією сім?єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в період часу з 19.08.1993 року до 17 травня 2019 року; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля CHERY TIGGO, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. 
Встановлено факт, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Кривому Розі Дніпропетровської області.
Встановлено факт, що має юридичне значення, - проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , у період з ІНФОРМАЦІЯ_9 по день смерті останньої, у місті Кривому Розі Дніпропетровської області. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у рівних частинах на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 3633,60 грн., а саме по 908,40 грн. з кожного. 
Додатковим рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 жовтня 2025 року доповнено резолютивну частину рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2025 року у справі № 216/4023/24 четвертим абзацом із позовною вимогою, виклавши її в наступній редакції:
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , право власності на 1/2 частину автомобіля CHERY TIGGO, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_1 , з об`ємом двигуна 1845 см.куб.
В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_6 , в інтересах якої діє адвокат Страх В.О., посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просить рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2025 року та додаткове рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 , що була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . 
Спадкове майно померлої складалося з житлового будинку з господарчими будовами, що знаходився за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 січня 2024 року визнано за ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 по 1/4 частці за кожною, право власності на вказаний житловий будинок. Рішення було скасовано судом апеляційної інстанції постановою від 18 лютого 2025 року. 
Іншим спадковим майном є автомобіль CHERY TIGGO, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_1 , яке померла придбала за власні кошти не перебуваючи у будь-яких фактичних шлюбних відносинах. 
Позовна вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу не є належним способом захисту прав подружжя у спорі між позивачем та спадкоємцями померлої, щодо визнання права власності за позивачем на частину майна. 
Посилається, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. 
Зазначає, що свідчення свідків були загальними та гуртувалися переважно на припущеннях або сторонніх розповідях, жоден із свідків не повідомив про наявність будь-яких спільних фінансових зобов`язань чи матеріальної участі позивача у придбанні будинку або транспортного засобу. Більше того, вони не були безпосередньо знайомі з побутом сторін, не відвідували будинок, який належав померлій, не перебували разом з ними у спільних компаніях чи середовищі, де можна оцінити характер їхніх взаємин. 
Описане майно не було спільною сумісною власністю позивача та померлої, а було особистою власністю лише померлої. Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження ведення сторонами спільного бюджету, господарства та побуту, спільної праці, не доведено, що між ними виникли відносини, притаманні подружжю у період набуття майна та те, що спірне майно придбано за спільні кошти та спільними зусиллями. Також задоволення позову суттєво порушує права відповідачів як спадкоємців. 
Оскільки жодних належних та допустимих доказів на обґрунтування позову надано не було, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягали. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 посилається, що позовні вимоги в ході судового розгляду справи були повністю доведені належними та допустимими доказами, що підтверджує законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Просить рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2025 року та додаткове рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 жовтня 2025 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення. 
Заслухавши суддю доповідача, представника відповідачки адвоката Страха В.О., який наполягав на задоволенні апеляційної скарги з наведених у ній підстав, просив скасувати оскаржувані судові рішення та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, заявлених позовних вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідачки ОСОБА_5 , в інтересах якої діє адвокат Страх В.О., не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних ОСОБА_1 , дійшов висновку про наявність родинних відносин між позивачем та ОСОБА_2 , як між батьком та донькою, тому вимога про встановлення факту родинних відносин між позивачем та ОСОБА_2 підлягає до задоволення.
Щодо позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 із ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , у період з 01 січня 2004 року, по день смерті останньої, проживали однією сім`єю як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, адже мали спільні права та обов`язки, які притаманні подружжю. Разом з тим, судом прийнято до уваги, що суд не встановлює факт спільного проживання таких осіб у період з 19 серпня 1993 року до 01 січня 2004 року, адже положення Кодексу про шлюб та сім`ю України не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою, а тому таку позовну вимогу необхідно задовольнити частково.
Щодо позовної вимоги про визнання права власності на 1/2 частину автомобіля, суд першої інстанції на підставі наданих позивачем доказів та показів свідків, наданих під час розгляду справи, дійшов до переконання, що транспортний засіб CHERY TIGGO, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 набутий ОСОБА_1 та ОСОБА_7 в результаті їх спільної праці, за їх спільні кошти під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а тому є їх спільною сумісною власністю. При цьому суд дійшов до висновку, що відповідачами під час судового розгляду справи не спростовано презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя та не доведено належними та допустимими доказами, що спірний автомобіль був придбаний хоча і у період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, однак за належні ОСОБА_7 особисті кошти.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не може погодитись з доводами відповідачки ОСОБА_6 , в інтересах якої діє адвокат Страх В.О., викладеними в апеляційній скарзі, виходячи з наступного.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає в повній мірі з огляду на наступне.
Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 , виданим Центрально-Міським районним у місті відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 17 травня 2019 року (актовий запис № 598). 
Після її смерті відкрилась спадщини на спадкове майно, яке складалось з: житлового будинку з господарчими будовами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок "А-1", загальною площею 32,9 кв.м., житловою площею 12,8 кв.м., сарай "Б", погріб "Г", вбиральня "Д", водоколонка "I", огорожа №1-2, замощення "II", брама, хвіртка "III-VI", який згідно договору дарування ВСС №212265 від 23.05.2005 р., посвідчений ПКДНК, зареєстровано в реєстрі за №1-1707; транспортного засобу CHERY TIGGO, 2012 року випуску, загальний універсал - В, білого кольору, номер кузову НОМЕР_5 .
У шестимісячний строк з дня відкриття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_7 , позивач, доньки померлої - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_13 та спільна дочка позивача із померлою ОСОБА_7 - ОСОБА_2 , звернулися до Першої криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. Нотаріусом було заведено спадкову справу №336-2019.
Проте, постановою від 22.11.2019 року державний нотаріус Шабліян Є.М. відмовила позивачу і всім іншим спадкоємцям у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв?язку з тим, що не встановлений факт проживання однією сім?єю більш як п?ять років між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 .
Зазначений факт підтверджується постановою нотаріуса Шабліян Є.М. про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 22.11.2019 року,
Крім того, судом встановлено, що після смерті цивільної дружини, ОСОБА_7 , а саме 19.02.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту його проживання з ОСОБА_7 однією сім`єю як чоловік і дружина більше п`яти років. (справа № 216/950/20).
Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.02.2023 року у справі № 216/950/20 заява була залишена без розгляду.
Зі змісту позову вбачається, що у провадженні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебувала справа №216/6803/23 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради про визнання права власності на нерухоме майно.
Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 січня 2024 року визнано за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , по 1/4 частці за кожною, право власності на житловий будинок «А-1», загальною площею 32,9 кв.м., житловою площею 12,8 кв.м., сарай «Б», погріб «Г», вбиральня «Д», водоколонка «I», огорожа №1-2, замощення «ІІ», брама, хвіртка «III-VI», за адресою: АДРЕСА_1 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 (позивач у даній справі) подав апеляційну скаргу.
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесений до Реєстру.
Згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень постановою Дніпровського апеляційного суду від 18.02.2025 року рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 січня 2024 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про відмову у позові, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 , довів наявність у нього правового зв`язку з учасниками справи, зокрема з однією з позивачів рідною донькою ОСОБА_2 та безпосередньо з оскаржуваним судовим рішенням, яким було вирішено питання про його право та інтерес, і такий зв`язок є очевидним та безумовним. Проте, судом першої інстанції ОСОБА_1 не був залучений до участі у справи, що є підставою для скасування судового рішення. 
З огляду на вказане суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що між сторонами у даній справі виникли спірні правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України.
Згідно ст. 315 ч.1 п.1 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.
Відповідно роз`яснень, викладених у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.
З наданих суду документів, зокрема, копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Довгинцівської районної Ради народних депутатів м. Кривого Рогу від 25 листопада 1996 року (актовий запис № 727), ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_2 , в графі батько вказано – « ОСОБА_14 », графі мати – « ОСОБА_7 ».
Згідно копії свідоцтва про встановлення батьківства серії НОМЕР_7 , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Довгинцівської районної Ради народних депутатів м. Кривого Рогу від 25 листопада 1996 року (актовий запис № 77), ОСОБА_14 визнано батьком ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно паспорта громадянина України НОМЕР_8 , виданого Довгинцівським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області від 31.07.2003 року, паспорт видано на ім`я ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_10 . Також довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, видана 29.01.2014 року, на ім`я – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . 
Відповідно до копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_9 , прізвище, ім`я по батькові позивача зазначено ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_10 .
Отже з досліджених судом документів вбачається наявність розбіжностей у написанні імені позивача як батька дитини: замість вірного імені « ОСОБА_8 » вказано ім?я « ОСОБА_9 », а також по батькові дитини: замість вірного « ОСОБА_10 » вказано « ОСОБА_11 ».
Враховуючи викладене, судом першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність родинних відносин між позивачем ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , як між батьком та донькою та задовольнив позовну вимогу про встановлення факту родинних відносин. 
Також позивач просив встановити факт, що має юридичне значення, спільного проживання однією сім`єю без шлюбу чоловіка та дружини без шлюбу ОСОБА_1 , та ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в період часу з 19.08.1993 року до 17 травня 2019 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно з ст. 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.
Відповідно до п. 1 Розділу VII «Прикінцеві положення» Сімейного кодексу України, цей Кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року.
За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми Сімейного кодексу України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.
Положення Кодексу про шлюб та сім'ю України не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене Сімейним кодексом України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року.
Відповідно до частини першої статті 36 Кодексу про шлюб та сім'ю України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Таким чином, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності СК України та ЦК України з 01 січня 2004 року. Кодекс про шлюб та сім'ю УРСР не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу.
З огляду на вказане, встановлення факту проживання однією сім`єю у період до 01 січня 2004 року не передбачено Кодексом законів про шлюб та сім`ю України.
Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 19 березня 2020 року (справа № 303/2865/17), від 28 жовтня 2020 року (справа № 280/705/17), від 10 лютого 2021 року (справа № 204/5407/17).
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Згідно з статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).
Згідно з ч. ч. 2, 4 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (постанова Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі №202/5003/16-ц (провадження № 61-44809св18).
Згідно зі ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України судом можуть бути встановлено факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Однак, у разі наявності спору про право, такий факт установлюється у порядку позовного провадження. Відтак, позивачем вірно обрано спосіб захисту свого права у порядку позовного провадження, адже між сторонами виник спір щодо спадкового майна.
Звертаючись з даною позовною вимогою до суду позивач посилався на те, що він проживав із померлою ОСОБА_7 однією сім`єю, разом виховували спільну доньку ОСОБА_2 , 1996 року народження, а також дітей цивільної дружини від інших чоловіків: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , до настання їх повноліття. ОСОБА_1 з ОСОБА_7 вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом вирішували всі питання забезпечення їхньої сім`ї місцем проживання, придбанням одягу, взуття, побутової техніки, продуктів харчування, тощо.
Судом першої інстанції допитані свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які підтвердили позовні вимоги ОСОБА_1 в частині його спільного проживання з ОСОБА_17 однією сім`єю та ведення спільного господарства. 
Також позивачем на розгляд суду було надано ряд письмових доказів, щодо отримання послуг, придбання товарів ОСОБА_18 , а саме: замовляв монтаж вікон (договір від 30.09.2009, договір від 27.08.2012, квитанція про оплату від 27.08.2012).
Також, доказами перебування ОСОБА_1 з ОСОБА_7 у фактичних шлюбних стосунках у період з 1993 по 2019 роки є придбання майна для спільного користування. Так, 22.01.2019 року позивач з ОСОБА_7 за спільні кошти їхньої сім`ї придбали легковий автомобіль CHERY TIGGO, 2012 року випуску, загальний універсал - В, білого кольору, номер кузова НОМЕР_10 . 
Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля є ОСОБА_7 .
Позивач зазначає, що реєстрація на померлу права власності на транспортний засіб була оформлена за взаємною згодою між ними. Крім того, автомобіль перебував у постійному користуванні позивача та ОСОБА_7 , а після її смерті ним користується переважно їхня спільна дочка - відповідачка ОСОБА_2 .
З 27 листопада 2006 року ОСОБА_19 був зареєстрований і фактично проживав разом з ОСОБА_7 у будинку АДРЕСА_1 . Проте, 24 квітня 2024 року, він дізнався, що за бажанням «нових власників» цього будинку (відповідачів за цим позовом) він разом зі своїм малолітнім сином ОСОБА_12 був знятий з реєстрації, хоча фактично і досі проживає у ньому. Зазначене підтверджується витягом від 24.04.2024 року № 5013 3 реєстру Криворізької міської територіальної громади, виданим центром адміністративних послуг «Віза» виконавчого комітету Криворізької міської ради.
Разом з тим, згідно з відповіддю департаменту адміністративних послуг вих. № 12/02-01-10-/1566 від 30.05.2024 року на адвокатський запит, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , була зареєстрована за тією ж адресою, що і позивач, з 22.10.2012 року по 01.07.2019 року.
Факт реєстрації місця проживання ОСОБА_7 і ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 також підтверджується домовою книгою зазначеного домогосподарства.
Окрім цього, позивачем було долучено до позову спільні фото із померлою ОСОБА_7 .
Позивач також посилався на те, що похованням померлої цивільної дружини ОСОБА_7 займався позивач сам, а також у 2020 році замовив і встановив на цвинтарі «Західне» пам?ятник вартістю 85 000,00 гривень. Зазначене підтверджується товарним чеком від 11.10.2019 року, виданим ФОП ОСОБА_20 , ідентифікаційний код НОМЕР_11 .
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з обгрунтованим висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 із ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , у період з 01 січня 2004 року, по день смерті останньої, проживали однією сім`єю як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, адже мали спільні права та обов`язки, які притаманні подружжю. При цьому суд правомірно не встановив факт спільного проживання таких осіб у період з 19 серпня 1993 року до 01 січня 2004 року, адже положення Кодексу про шлюб та сім`ю України не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою, а тому таку позовну вимогу необхідно задовольнити частково.
Також колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції в частині вирішення питання щодо позовної вимоги про визнання права власності на 1/2 частину автомобіля.
Судом встановлено, що 22.01.2019 року було придбано легковий автомобіль CHERY TIGGO, 2012 року випуску, загальний універсал-В, білого кольору, номер кузову НОМЕР_1 .
Згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_12 власником автомобіля марки CHERY TIGGO, 20012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 є ОСОБА_7 .
Суд, прийшов до висновку про те, що позивач та померла ОСОБА_7 проживали однією сім`єю, хоч не перебували у шлюбі між собою.
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Отже, аналізуючи наведені вище норми суд прийшов до переконання про те, що діє презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку.
Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Зазначений правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду25.02.2021 у справі № 335/10739/17, від 06.02.2018 у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі № 404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
Як зазначено, зокрема, у постанові від 19.10.2021 у справі № 521/1695/18 (провадження №61-17105св20) критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.
Крім того, суд звертає увагу на те, що у постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі №711/2302/18 (провадження № 61-13953св19) вказано, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі № 61-36178св18, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Отже, положення зазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Відповідачі спростовують презумпцію спільності сумісної власності майна, яке належало позивачу та їхній матері, тим, що спадкове майно належало померлій на праві особистої приватної власності. Зокрема, транспортний засіб CHERY TIGGO, 2012 року випуску, який померла придбала за особисті кошти, не перебуваючи у будь-яких фактичних шлюбних відносинах. Жодної частки позивача у спадковому майні, у тому числі і у транспортному засобі, про який зазначено у позові, немає.
Згідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Тому позивач як співвласник спірного автомобіля, вправі заявляти позовну вимогу про визнання за ним права власності на 1/2 частину спірного автомобіля.
Відтак на підставі наданих позивачем доказів та показів свідків, наданих під час розгляду справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що транспортний засіб CHERY TIGGO, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 набутий ОСОБА_1 та ОСОБА_7 в результаті їх спільної праці, за їх спільні кошти під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а тому є їх спільною сумісною власністю.
При цьому, судом вірно зазначено, що відповідачами під час судового розгляду справи не спростовано презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя та не доведено належними та допустимими доказами, що спірний автомобіль був придбаний хоча і у період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, однак за належні ОСОБА_7 особисті кошти.
Отже, перевіривши справу та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягали застосуванню, повно, всебічно та обґрунтовано встановив обставини справи, надав належну оцінку наявним у справі доказам, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про задоволення позову, яке відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України.
Отже, доводи апеляційної скарги відповідчки не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанцій, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди скаржника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
Європейський суд з прав людини вказав що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки, апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367,374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_6 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Страх Вадим Олегович, залишити без задоволення.
Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2025 року та додаткове рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлено 04 лютого 2026 року.

Головуючий:

Судді: