ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 641/3169/21
Номер провадження 22-ц/818/113/26
22-ц/818/120/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.,
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2025 року та ОСОБА_2 на додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 березня 2025 року в складі судді Курганникової О.А. по справі № 641/3169/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа – Департамент служб у справах дітей про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання дітей,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з повозом до ОСОБА_1 , третя особа – Департамент служб у справах дітей про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання дітей.
Позов мотивовано тим, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2020 року, залишеним без змін Постановою Харківського апеляційного суду по справі від 15 лютого 2021 року, стягнуто з нього користь ОСОБА_1 на утримання сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісяця але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 травня 2020 року до досягнення найстаршою дитиною ОСОБА_3 , повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 травня 2023 року, визначено місце проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з батьком.
Через велику небезпеку він з дітьми переїхали в більш безпечне місце і став перебувати на обліку внутрішньо-переміщених осіб, орендує квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
На сьогоднішній день він самостійно утримує двох малолітніх дітей, з урахуванням чого наявні підстави для стягнення аліментів з матері.
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_2 просив припинити з вересня 2020 року стягнення аліментів з нього на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 (одної третьої) частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, починаючи з 18 травня 2020 року до досягнення найстаршою дитиною, ОСОБА_3 , повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_3 , що визначено рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2020 року у справі № 639/3000/20.
У позові просив стягнути з ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти у розмірі 5000 грн на місяць на кожного.
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.
Припинено з 28 квітня 2021 року стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 (одної третьої) частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, починаючи з 18 травня 2020 року до досягнення найстаршою дитиною, ОСОБА_3 , повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_3 , які стягуються на підставі виконавчого листа № 639/3000/20, виданого 09 березня 2021 року Жовтневим районним судом м. Харкова.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 4000 грн з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 28 квітня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 4000 грн з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 28 квітня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
В іншій частині позову – відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з 28 квітня 2021 року діти сторін проживають разом з ОСОБА_2 та перебувають на його утриманні, що свідчить про суттєву зміну обставин та є підставою для припинення стягнення з нього аліментів та покладення зазначеного обов`язку на відповідачку. Зважаючи, що ОСОБА_1 є працездатною особою, відповідно має офіційні доходи, на утриманні інших неповнолітніх чи непрацездатних осіб не має, суд першої інстанції вважав за можливе стягнути з неї на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000, 00 грн на кожну дитину щомісячно.
Додатковим рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 березня 2025 року заяву ОСОБА_2 про стягнення судових витрат задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати пов`язані з розглядом справи у розмірі 229 грн 60 коп., судовий збір у розмірі 720 грн 00 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заявником не надано детального розрахунку наданих адвокатом послуг, виконаних робіт, видаткових накладних та інших доказів понесення витрат, у зв`язку з чим підстави для стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 79 500,00 грн відсутні. При визначенні розміру судових витрат, що підлягають відшкодуванню на користь ОСОБА_2 суд першої інстанції також виходив з того, що позов задоволений на 80%, а тому наявні підстави для стягнення витрат пов`язаних з розглядом справи у розмірі 229 грн 60 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 720 грн 00 коп.

На рішення суду першої інстанції через систему «Електронний суд» 24 березня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шовков О. С., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила змінити рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню на дітей з 4000 грн до 1600 грн щомісячно на кожну дитину.
Апеляційна скарга мотивована тим, що до 2020 року вона активно приймала участь в житті дітей, займалась їх вихованням, здоров`ям, освітою та забезпеченням, проте ОСОБА_2 проти її волі позбавив можливості спілкуватися з ними. 
Вказувала, що розмір стягнутих аліментів є значний та не відповідаю її рівню доходу, Вказаних розмір заявлено позивачем з метою створення значної заборгованості для подальшого звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та ухиленню від воїнського призиву.
У 2023 році вона намагалась розвивати підприємницьку діяльність, залучала кошти за рахунок позичок та кредитів, придбаваючи за них товари для подальшої реалізації. Сума реалізованих товарів дійсно склала 1 425 685 грн, але за вирахуванням вартості товарів (їх доставки, розвантаження, зберігання і т. ін.), дохід складає орієнтовно лише 10%, тобто приблизно 142 568 грн., або 11 880 грн на місяць. 
Через збитковість підприємницької діяльності, відсутність реального доходу 09 січня 2025 року нею було прийнято рішення про припинення підприємницької діяльності, а тому значного доходу для сплати визначених судом сум вона не має.
03 квітня 2025 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Ястреба Є. Б., через систему електронний суд подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду залишити без змін.
Відзив мотивовано тим, що доводи ОСОБА_1 щодо вчинення ним дій по ухиленню від військового обов`язку є припущенням. 
30 січня 2023 року ОСОБА_1 визнала позовні вимоги у справі № 641/9966/20 про визначення місця проживання дітей з батьком, що спростовує її доводи про наявність перешкод у спілкуванні та примусове відібрання дітей.
Відповідачкою не надано належних та допустимих доказів зміни матеріального становища, наявності хронічних захворювань та відсутності коштів, що унеможливлювали сплату аліментів у визначеному судом розмірі. 
Рішеннями судів першої та апеляційної інстанції від 29 серпня 2024 року та 04 лютого 2025 року у справі № 641/3170/21 за ОСОБА_1 визнано право особистої приватної власності на 5/7 частки квартири АДРЕСА_2 , що свідчить про покращення її матеріального становища. 
Також, відповідачкою не обґрунтовано, чому саме 1600 грн є розумною сумою сплати аліментів щомісячно із розрахунку на одну дитину.
На додаткове рішення суду першої інстанції через систему «Електронний суд» 03 квітня 2025 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Ястреба Є.Б., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просив судове рішення у частині вирішення спору про стягнення витрат на професійну (правничу) допомогу у розмірі 79 500 грн скасувати та ухвалити нове, про задоволення його вимог в цій частині.
Апеляційна скарга мотивована тим, що заявлена сума у розмірі 79 500 грн є розумною та засвідчується належними доказами, які мають значення для правильного вирішення справи.
Вказані суми він витратив на оплату гонорару адвоката за 4 роки, а тому, зважаючи, що позовні вимоги задоволені частково, то відшкодування сум витрачених на надання правничої допомоги має бути розміром 80% від цієї суми, що становить 63 600 грн.
Участь у судових засіданнях адвоката Ястребової Є.Б. доводить, що професійна правнича допомога була надана у повному обсязі та належним чином, всі подані процесуальні документи та заяви по суті спору подані адвокатом, а також виступи у судових засіданнях також здійснено адвокатом. 
Також, відмовляючи у задоволенні заяви, суд не навів жодної обставини, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг або ж не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони.
Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2025 року та ОСОБА_2 на додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 березня 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2020 року, залишеним без змін Постановою Харківського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року, стягнуто з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісяця але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 травня 2020 року до досягнення найстаршою дитиною ОСОБА_3 , повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_3 (том 1, а.с. 6-10, 11- 15).
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 травня 2023 року по справі № 641/996/20 визначено місце проживання дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з батьком - ОСОБА_2 (том 2 а.с. 24-26).
Відповідно до відповіді Головного управління ДПС у Харківській області держаної податкової служби України № 1395/5/20-40-24-03-09 від 22 січня 2025 року ФОП ОСОБА_1 була зареєстрована ГУ ДПС у Харківській області з 23березня 2023 року по 09 січня 2025 року. Згідно з наданою до ГУ ДПС у Харківській області податкової декларації платника єдиного податку – фізичної особи підприємця за 2023 рік, обсяг доходу ОСОБА_1 склав 1425685, 00 коп. (том 1 а.с. 215).
Охорона дитинства в Україні є стратегічним загальнонаціональним пріоритетом і має метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні. Державна політика у цій сфері ґрунтується на забезпеченні найкращих інтересів дитини.
Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.
Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Частиною1 статті 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до частини 1 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет» прожитковий мінімум на одну особу для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 гривень.
Оскільки утримання дитини є обов`язком обох батьків, суд першої інстанції, повно та всебічно дослідив докази у справі, надав їм належну оцінку, та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 .
Виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, враховуючи, що діти проживають з батьком, відповідачка є працездатною, має задовільний стан здоров`я, не має інших утриманців та стягнень за іншими виконавчими листами, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з неї аліментів на утримання двох малолітніх дітей у розмірі 4000 грн на кожну дитини, оскільки зазначена сума відповідає інтересам дітей.
Так, зазначена сума є релевантною до законодавчого мінімуму, а саме 1/3 частини доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що, виходячи з середньої зарплати по Україні (21578,46) становило приблизно 7192,82 грн. 
Щодо витрат на правничу допомогу, то судова колегія виходить з такого.
23 квітня 2021 року між Адвокатським об`єднанням «Ястребова і Партнери» та ОСОБА_2 укладено договір № 24 про надання правничої допомоги (а.с. 39-43 том.1).
Відповідно до додаткової угоди № 1 до договору № 24 від 23 квітня 2021 року № АД-24/2021 від 23 квітня 2021 року оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Об`єднання або в інший спосіб, відповідно до чинного законодавства (том 2, а.с. 53).
Відповідно до додаткової угоди № 2 до договору № 24 від 23 квітня 2021 року від 01 травня 2021 року ОСОБА_2 зобов`язується сплачувати гонорар АО «ЯСТРЕБОВА І ПАРТНЕРИ» кожного першого числа кожного місяця по принципу передоплати - 2000 грн 00 коп., (щомісячна оплата гонорару відбувається на розрахунковий рахунок АО «ЯСТРЕБОВА І ПАРТНЕРИ» з 01 травня 2021 року та закінчується ухваленням остаточного рішення Комінтернівським районним судом м. Харкова у цивільній справі № 641/3169/21; щомісячно компенсувати АО «ЯСТРЕБОВА і ПАРТНЕРИ» витрати, які понесло Об`єднання у зв`язку із виконанням даного договору) (том 2, а.с.64).
В акті приймання-передання правничої допомоги № 275 від 20.02.2025 року зазначено про приймання-передання правничої допомоги по договору № 24 від 23.04.2021 року у цивільній справі за № 641/3169/21 з 23.04.2021 року по 18.02.2025 року, але всупереч вимогам додаткової угоди № 1 за № АД-24/2021 від 23.04.2021 року відомості щодо приймання-передання суми гонорару, сплати клієнтом ОСОБА_2 адвокатському об`єднанню «ЯСТРЕБОВА і ПАРТНЕРИ» відсутні (том 2, а.с.65).
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини 1 статті 133 ЦПК України).
Відповідно до частини 1 статті 137 ЦПК України, яка регламентує витрати на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з частиною 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 також дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Верховний Суду у постанові від 15 червня 2021 року в справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20) дійшов висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Матеріали справи не містять даних щодо обсягу наданих позивачу послуг на правничу допомогу, відповідний акт з переліком дій, що були вчинені адвокатом під час розгляду справи відсутній.
За таких обставин судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Зважаючи, що апеляційні скарги не піддягають задоволенню, судова колегія не вбачає підстав для перерозподілу судового збору у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2025 року залишити без змін.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 14 січня 2026 року 

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина