ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/565/25
05 січня 2026 року 
м.Костопіль
Костопільський районний суд Рівненської області в особі судді Грипіч Л.А.
розглянувши матеріали, що надійшли від Управління патрульної поліції в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , посвідчення водія НОМЕР_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,
за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення
ВСТАНОВИВ:
08 січня 2025 року о 01:15 год., в м.Рівне по вул.Князя Володимира 17, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поліцейським 2 взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області складено протокол серії ЕПР1 №215324 про адміністративне правопорушення, з якого вбачається, що 07.01.2025, о 22:50 год, в м.Костопіль, дорога Н25 Городище-Рівне-Старокостянтинів, 127 км, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Mitsubishi Outlander, державний номерний знак НОМЕР_3 , в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком на стан алкогольного сп`яніння №22 від 08.01.2025, чим порушив п.2.9«а» Правил дорожнього руху.
Дії ОСОБА_1 попередньо кваліфіковані за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату і час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином.
Відповідно до ч.2 ст.268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справи про адміністративні правопорушення за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є обов`язковою.
Захисник ОСОБА_1 – адвокат Малишева Анастасія Андріївна, подала до суду письмове пояснення.
Подане письмове пояснення мотивоване тим, що: огляд на стан сп`яніння проведений з порушенням вимог ст.266 Кодексу України про адміністративні правопорушення та Інструкції з оформлення працівниками поліції матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі; в протоколі та акті огляду відсутні підписи свідків; в протоколі не вказано ознак алкогольного сп`яніння.
Вказує, що при здійсненні огляду на стан алкогольного сп`яніння, працівниками поліції проводилась відео фіксація адміністративного правопорушення й складення матеріалів адміністративної справи (без залучення двох свідків). Однак, якими засобами проводилась відео фіксація вище вказаних подій, працівниками поліції не зазначено, як і не зазначено того факту, чи є дані засоби належні для фіксації таких правовідносин.
Окрім того, просить звернути увагу на той факт, що момент освідчення зафіксований не був, також не було зафіксовано і того, яким приладом проводилось освідчення. 
Зазначає, що ознаки алкогольного сп`яніння, що визначені п.3 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», були наявні у громадянина ОСОБА_1 під час огляду, працівниками поліції зазначені в протоколі не були, що ставить під сумнів їх наявність в цілому.
Із долученого до протоколу відео неможливо встановити яким саме приладом проводився огляд, чи мав він показники 0,00% при проведенні освідчення, чи проводилось калібрування такого приладу.
Також вказує, що технічне обслуговування газосигналізатора «Alkotest Drager 6820» має проводитись кожні шість місяців, згідно вимог інструкції з експлуатації даного технічного засобу, оскільки це передбачено ЗУ "Про метрологію та метрологічну діяльність", проте, з матеріалів справи встановити сам прилад, серію та номер, модель приладу, не видається за можливе, оскільки все вище перераховане відсутнє із відеоматеріалів, а тому результат проведення огляду ОСОБА_1 з використанням такого спеціального технічного засобу викликає обґрунтований сумнів та не може вважатись належним і допустимим доказом перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння. Тобто, огляд було проведено з порушенням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та ч.6 ст.266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому роздруківка результатів тесту та Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів є очевидно недопустимими доказами.
Також зазначає, що освідчення у даному випадку було проведено із процесуальним порушенням, а саме – порушення проведення терміну освічення (пропуск двогодинного терміну), що є грубим порушенням прав і свобод громадянина в силу приписів Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За наведених підстав просить закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
В судове засідання захисник не з`явилась.
Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши протокол та матеріали, додані до протоколу, дійшов наступних висновків.
Так на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, надано: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №215324 від 08.01.2025; довідку інспектора ВАП УПП в Рівненській області ДПП щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та щодо посвідчення водія; направлення водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 07.01.2025; акт огляду на стан наркотичного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 07.01.2025; Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №22 від 08.01.2025; зобов`язання від 08.01.2025; відеозаписи, які містяться на долучених до протоколу оптичних дисках.
При цьому суд не приймає до уваги доводи захисника про те, що в протоколі та акті огляду відсутні підписи свідків, оскільки відповідно до ч.2 ст.266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Тобто, наявність свідків необхідна лише у разі неможливості застосування технічних засобів відеозапису.
При цьому суд враховує, що в матеріалах справи наявні відеозаписи з нагрудної камери поліцейських, а тому такі доводи захисника у повній мірі спростовуються матеріалами справи.
Суд також не приймає до уваги доводи захисника про те, що у протоколі не вказано ознак алкогольного сп`яніння, оскільки вимоги про їх зазначення у протоколі жоден нормативний акт не містить, а диспозиція ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає відповідальність за: керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п.9 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 №1376, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 за №1496/27941 (далі Інструкція №1376), при складанні протоколу про адміністративне правопорушення в ньому зазначаються, зокрема у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» – суть адміністративного правопорушення (повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті Кодексу України про адміністративні правопорушення, за якою складено протокол).
У складеному відносно ОСОБА_1 протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №215324 суть адміністративного правопорушення чітко відповідає ознакам складу адміністративного правопорушення – керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Відтак, такі доводи захисника повністю спростовуються матеріалами справи.
Також суд не приймає до уваги доводи захисника про те, що з долучених до протоколу відеофайлів неможливо встановити, якими засобами проводилась відеофіксація вказаних подій та не зазначено того факту, чи є дані засоби належні для фіксації таких правовідносин, а також відсутність фіксації моменту освідчення та приладу, яким проводилось освідчення, оскільки Інструкція №1376 не містить вимоги про зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення типу, серії, номеру та інших відомостей про технічні засоби відеозапису, яким здійснювалась фіксація та зазначення у матеріалах справи відомостей про фіксацію моменту освідчення та приладу, яким проводилось освідчення у медичному закладі.
Суд враховує, що за клопотанням захисника судом витребувано у Комунальному підприємстві "Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення" Рівненської обласної ради матеріали проходження 08.01.2025 ОСОБА_1 медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння і серед наданих суду матеріалів наявна копія тесту №323 від 08.01.2025 газоаналізатора «Alcotest Drager 6820» із серійним номером ARSL 0108, з якого вбачається, що останнє калібрування вказаного технічного пристрою проведено 17.12.2024 – за 22 дні до проведення огляду ОСОБА_1 , що повністю спростовує доводи захисника про неможливість встановлення приладу, яким проводилось освідчення, а також щодо відсутності відомостей про проведення його калібрування. 
Щодо доводів захисника про відсутність у матеріалах справи відомостей про те, чи мав технічний засіб, за допомогою якого проводився огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 , показники 0,00% при проведенні освідчення, то суд враховує, що вимог про зазначення у матеріалах справи такої інформації Інструкція №1376 також не містить, а відтак суд не приймає такі доводи захисника до уваги.
Разом з тим суд враховує, що відповідно до ч.3 ст.266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Відповідно до ч.6 ст.266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.7 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 (далі Порядок №1103), поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.
Аналогічне положення міститься у п.9 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за №1413/27858 (далі Інструкція 1452/735), відповідно до кого, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
Так з оглянутого судом відеозапису, який міститься на долученому до протоколу оптичному диску, а саме файлу з назвою «clip-0» вбачається, що 07.01.2025, о 22 год 51 хв 39 с поліцейський повідомляє ОСОБА_1 про те, що є певні ознаки та пропонує пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager – час відеозапису 03:52.
Тобто, станом на 22 год 51 хв 07.01.2025 поліцейський вже вбачав підстави для проведення огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння.
В подальшому ОСОБА_1 було доставлено до медичного закладу – КП «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» Рівненської обласної ради для проведення огляду в медичному закладі, але сам огляд проведено о 00 год 58 хв 08.01.2025, тобто у строк понад дві години з моменту виявлення відповідних підстав.
Відтак, огляд ОСОБА_1 було проведено з порушенням Порядку №1103, Інструкції 1452/735 та ч.6 ст.266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
У зв`язку з цим, Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №22 від 08.01.2025, надана закладом охорони здоров`я копія тесту №323 від 08.01.2025 газоаналізатора «Alcotest Drager 6820» із серійним номером ARSL 0108 та копія Акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №22 від 08.01.2025 є недопустимими доказами вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, оскільки такі докази отримані з порушення встановленого порядку.
Суд також враховує, що долучені до протоколу у якості доказів направлення водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 07.01.2025 та акт огляду на стан наркотичного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 07.01.2025 не можуть вважатись належними доказами вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, оскільки останні складені 07.01.2025, проте вже містять результат огляду, який було проведено лише 08.01.2025, що свідчить про внесення у вказані документи недостовірних відомостей, адже станом на дату складання таких документів огляд ОСОБА_1 ще не був проведений.
Інших належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення матеріали справи не містять і судом таких доказів не здобуто.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» звертається увага судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягують до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.
Згідно з положеннями ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Відповідно до ст.48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права.
Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004).
Рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 визначено, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових принципах, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.
За ст.9 Конституції України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України. Тобто в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.
Згідно із ч.3 п.(b) ст.31 Віденської Конвенції про право міжнародних договорів від 1969 року, ратифікованої Україною 14.05.1986 року, поряд з контекстом договору враховується наступна практика його застосування, яка встановлює угоду учасників щодо тлумачення.
17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція), а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) по всім питанням що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.
Так, відповідно до ст.32 Конвенції питання тлумачення та її застосування належить до виключної компетенції ЄСПЛ, рішення якого є невід`ємною частиною Конвенції, як практика її застосування і тлумачення.
Суд враховує, що до санкції ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення тягнуть за собою не тільки відповідальність за порушення п.2.9«а» ПДР України, а й вимоги щодо якості судового процесу в розрізі прямого застосування Конституції України, норми якої є нормами прямої дії (ст.8 Конституції України) та практики ЄСПЛ.
Так, за практикою ЄСПЛ, у випадку, якщо санкції за адміністративні правопорушення є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, вимоги до його судового розгляду мають відповідати гарантіям та стандартам, встановленим Конвенцією, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» від 09.06.2011).
Крім того, ЄСПЛ зауважив, що з огляду на загальний характер законодавчого положення, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, провадження у таких справах є кримінальними для цілей застосування Конвенції (рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» від 21 лютого 1984 року (пп.52-54), «Лауко проти Словаччини» від 02 вересня 1998 року (пп.56-59), ухвала щодо прийнятності у справі «Рибка проти України» від 17 листопада 2009 року).
Відповідно до п.21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 року уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
У рішенні «Шмауцер проти Австрії» від 23.10.1995 року ЄСПЛ зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення».
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.
У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.
Поряд з цим, ЄСПЛ відносить до кримінально-правової санкції й позбавлення прав на управління транспортним засобом, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації NoR(91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення (рішення ЄСПЛ у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).
Отже, розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, судовий процес має відповідати загальним засадам кримінального провадження, а суд має забезпечити усі гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягається до відповідальності.
Відповідно до ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.
Відповідно до ст.252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ч.1 ст.280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган, (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, в якому зазначається суть правопорушення та інші дані, необхідні для розгляду справи і не може вважатися беззаперечним доказом вини особи.
Відтак, дослідивши наявні в матеріалах справи докази кожен окремо та у їх сукупності і взаємозв`язку, надавши їм відповідну правову оцінку, враховуючи встановлені судом порушення ст.266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Порядку №1103, Інструкції 1452/735, з огляду на практику Європейського суду з прав людини, у суду виник обґрунтований сумнів у доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.
Враховуючи наведене, суд дійшов переконливого висновку про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
З огляду на вищенаведене, керуючись ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Провадження в справі №564/565/25 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Рівненської апеляційного суду через Костопільський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя	Л. А. Грипіч