ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8369/25 Справа № 203/4733/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Іваницька І. В. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року                                                                
Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
головуючого судді: Новікової Г.В. 
суддів: Гапонова А.В., Космачевської Т.В.
за участю секретаря Кругман А.М. 

    розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Донець В.В. на рішення Центрального районного суду міста Дніпра від 02 червня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про спонукання виконати мирову угоду, -
В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом. В обгрунтування посилався на те, що 26.07.2004 року ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська у справі №2-282/2004 затверджено мирову угоду між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 
Згідно умов мирової угоди ОСОБА_2 взяв на себе обов`язок по досягненню вісімнадцятирічного віку сина, ОСОБА_1 , 1990 року народження, передати йому в дар квартиру. 
Після затвердження мирової угоди ОСОБА_3 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_4 продовжили проживати у квартирі, сподіваючись на добросовісність ОСОБА_2 . Разом з тим, 07.05.2012 року ОСОБА_2 уклав договір купівлі – продажу квартири з ОСОБА_5 , який рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.07.2015 року у справі №0418/2318/2012 визнаний недійсним як такий, що порушує публічний порядок, оскільки ОСОБА_2 порушив права ОСОБА_1 , що виразилося у не передачі в дар квартири відповідно до затвердженої судом мирової угоди. 
На даний час ухвала Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.07.2004 року не виконана, відповідач залишається власником квартири, продовжуючи ігнорувати обов`язки, покладені на нього мировою угодою, вчиняє дії, що порушують права позивача та його матері: 28.06.2024 року зняв позивача та його матір (третю особу) з реєстрації місця проживання. 
Викладене, на думку позивача, вказує на те, що право володіння, користування та розпорядження квартирою, не зважаючи на затверджену судом мирову угоду, продовжує порушуватися та не визнаватися відповідачем. 
Просив спонукати відповідача виконати мирову угоду.
Рішенням Центрального районного суду міста Дніпра від 02 червня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08.10.2024 року у цій справі, щодо заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 827289512101.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Вважав, що рішення суду прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм матеріального і процесуального права. 
Судом першої інстанції зазначено про те, що строк позовної давності 20.05.2013 року перервався та розпочався заново з 21.05.2013 року, сплив 21.05.2016 року. Тобто, суд робить висновок, що строк позовної давності перервався лише на один день. Однак, жодних обставин справи, які передували такому висновку не наведено, як і не зазначено які саме норми права використовував суд для прийняття даного висновку.
З вказаним висновком не погоджується у зв`язку із тим, що права позивача та його матері були порушені, вони були вимушені захищати свої права у судовому порядку. Справа №0418/5531/2012 розглядалася протягом 2012-2015рр, про що раніше зазначалося у позовній заяві. В результаті розгляду справи, 14 липня 2015 року було ухвалено рішення суду (копія рішення наявна в матеріалах справи). 
Отже, з серпня 2012 по липень 2015 року строки позовної давності переривалися. 
Суд першої інстанції помилково дійшов висновку про не визнання участі ОСОБА_1 у справі №0418/6078/2016 поважною причиною пропуску позовної давності. При розгляді вказаної справи безпосередньо вирішувалося питання відносно спірної квартири та ОСОБА_4 вимушений був захищати свої права у даному судовому процесі. Участь ОСОБА_1 в судовому процесі з метою захисту своїх законних прав відносно даної квартири є поважною причиною для пропуску позовної давності. 
Суд першої інстанції також не визнав регулярні хвороби позивача як поважну причину пропуску позовної давності, оскільки не надав належної оцінки доказам, а саме: листам непрацездатності. Зі змісту листів вбачається, що позивач з періодичністю тривало хворів. Вказані листи вказують на поважність причин пропуску позовної давності. 
Судом першої інстанції не було враховано практику ЄСПЛ та висновок Верховного Суду, на підставі чого не враховано й той факт, що позивач весь цей час мав обґрунтовані сподівання на отримання вказаної квартири на підставі затвердженої в судовому порядку мирової угоди від 26.07.2004 року.
Після розгляду справ №0418/5531/2012 та №0418/6078/2016 права ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було відновлено судом і повернуто сторони до стану, що існував до порушення прав та інтересів позивача. ОСОБА_3 та ОСОБА_7 продовжили спокійно мешкати у даній квартирі, а ОСОБА_8 не чинив їм перешкод. 
Після того, відповідач весь час обіцяв оформити квартиру на позивача. В свою чергу позивач вірив вказаним обіцянкам рідного батька, оскільки той не виселяв його з матір`ю з квартири. Окрім цього, очікування позивача містили правове підгрунтя, оскільки ухвалу про затвердження мирової угоди ніхто не оскаржував, вона набрала законної сили.
Однак, у 2024 році відповідач почав чинити перешкоди користуванні позивачем та його матір`ю квартирою, а саме відповідач вжив заходи, спрямовані на зняття з реєстрації місця проживання позивача та його матері за вказаною адресою. Про порушення своїх прав позивач дізнався 02.07.2024 року, отримавши сповіщення з мобільного додатку «Дія» про зняття з місця реєстрації та Витяг з реєстру територіальної громади, який наявний в матеріалах справи. Ні у позивача ні у третьої особи немає іншого житла та власності, а отже спірна квартира є єдиним житлом, право власності на яке законно сподівався позивач, звертаючись до суду першої інстанції. Отже, до 02.07.2024 року позивач мав розумні, виправдані очікування набути майно.
У відзиві на апеляційну представник відповідача просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обгрунтоване, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що всі твердження апелянта необґрунтовані та не ґрунтуються на нормах та вимогах законодавства України.
У разі ухилення однієї із сторін від виконання мирової угоди після закінчення строку (настання терміну) виконання нею своїх обов`язків за цією угодою: якщо ухвала суду про затвердження мирової угоди відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», то вона є виконавчим документом і підлягає виконанню державною виконавчою службою, тому за наявності зазначеної умови позовна заява про спонукання до виконання мирової угоди не підлягає розгляду в судах. У випадках невиконання зобов`язаною стороною умов мирової угоди, укладеної в процесі виконання судового рішення і затвердженої судом, заінтересована сторона може звернутися до державного виконавця із заявою про примусове виконання ухвали, якою затверджено цю угоду.
Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження звернення до виконавчої служби для примусового виконання ухвали суду, у тому числі відмову виконавчої служби у прийняття такої ухвали до виконання.
Судом першої інстанції правильно враховано, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення з таким позовом і поважності причин його пропуску не надано.
Про дату, час і місце судового засідання сторони повідомлені належним чином, про що свідчить довідка про отримання судових повісток в системі «Електронний суд» представником позивача,відповідачем та його представником та рекомендованими повідомленнями про вручення повісток відповідачеві та третій особі, а також конверт із відміткою АТ «Укрпошта» про причини не вручення позивачу судової повістки «адресат відсутній за вказаною адресою». 
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що права позивача порушені, однак позивачем пропущено строк позовної давності і поважності причин пропуску строку позовної давності не встановлено.
Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.07.2004 року у цивільній справі №2-282/2004, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 25.07.2012 року, які набрали законної сили, затверджено мирову угоду між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , згідно якої ОСОБА_2 зобов`язався передати в дар ОСОБА_1 , 1990 року народження, по досягненню ним вісімнадцятирічного віку, квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 зобов`язалася укласти з ОСОБА_2 договір оренди цієї квартири, а також сплачувати орендну плату -1 грн на місяць, не передавати в суборенду і не надавити для проживання третім особам квартиру, до досягнення ОСОБА_1 вісімнадцятирічного віку. 
Згідно акту про проживання №1 від 25.07.2024 року, складеного головою ЖБК №25 «Конструктор» Гончаровою О.О., ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживають у зазначеній квартирі з 1994 року по теперішній час. 
До позовної зави позивачем надані платіжні інструкції за період з 03.02.2022 року по 05.07.2024 року про оплату комунальних послуг ОСОБА_3 за квартиру. 
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на спірну квартиру належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 23.01.2003 року. 
Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.07.2015 року у справі №0418/2318/2012, яке набрало законної сили 26.11.2015 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , треті особи - Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Деллалов Антон Олексійович, ОСОБА_3 , Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, про визнання договору купівлі - продажу квартири недійсним, визнання права власності на квартиру задоволено частково; визнано недійсним договір купівлі – продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 07.05.2012 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 , який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Деллаловим Антоном Олексійовичем за реєстровим № 114. 
Щодо позовних вимог в частині визнання договору дарування квартири АДРЕСА_1 таким, що відбувся згідно ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.07.2004, визнавши за ОСОБА_1 право власності на квартиру, суд першої інстанції зазначив в рішенні,що зазначені вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивач не позбавлений права звернутися у законному порядку з приводу виконання ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.07.2004, якою передбачено передача у дар позивачу спірна квартира і як наслідок є передчасними.
За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість та правомірність заявлених позовних вимог, оскільки мирова угода та ухвала Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.07.2004 року не скасовані та є чинними, а тому підлягають виконанню сторонами у справі, в тому числі, в межах тих умов, які були погодженні сторонами. 
Відповідачем заявлено про застосування позовної давності.
Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).
Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 Цивільного кодексу України).
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 Цивільного кодексу України).
За змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи, яка звертається з позовом. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право позивача (скаржника), за захистом якого той звернувся. У разі коли таке право не порушене, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право особи дійсно порушено, але позовна давність сплинула і про це зроблено заяву іншої стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку із спливом позовної давності - за відсутністю поважних причин її пропуску.
Відповідно до статті 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Строк позовної давності розповсюджується і на вимоги про спонукання виконати мирову угоду, оскільки вона є правочином (укладеним договором) із майновими зобов`язаннями, і якщо угода порушена, застосовується загальна 3-річна позовна давність (ст. 257 ЦК України), яка починається з моменту, коли особа дізналася або мала дізнатися про порушення свого права. 
В справі що розглядається, мирова угода була укладена та затверджена ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.07.2004 року, яка передбачала зобов`язання ОСОБА_2 передати в дар ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по досягненню ним вісімнадцятирічного віку, квартири за адресою: АДРЕСА_2 . 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 виповнилося вісімнадцять років, тобто настала обставина, визначена мировою угодою, для передачі ОСОБА_2 в дар ОСОБА_1 квартири за адресою: АДРЕСА_2 . 
Позивач зазначав, що про порушення свого права він дізнався від своєї матері в серпні 2012 року. З урахуванням чого суд першої інстанції дійшов висновку, що строк позовної давності з урахуванням уточненої позовної заяви від 20.05.2013 року перервався та розпочався заново з 21.05.2013 року і сплив 21.05.2016 року.
Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.07.2015 року у справі №0418/2318/2012, яке набрало законної сили 26.11.2015 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання
договору купівлі - продажу квартири недійсним, визнання права власності на квартиру задоволено частково; визнано недійсним нотаріально посвідчений договір купівлі – продажу квартири ( яка була предметом мирової угоди) № 31 у будинку АДРЕСА_3 , укладений 07.05.2012 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 .
В частині визнання договору дарування квартири АДРЕСА_1 таким, що відбувся згідно ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.07.2004 року,з визнанням за ОСОБА_1 право власності на квартиру, суд першої інстанції зазначив в рішенні, що зазначені вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивач не позбавлений права звернутися у законному порядку з приводу виконання ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.07.2004 року, якою передбачено передача у дар позивачу спірна квартира і як наслідок є передчасними.
Таким чином право позивача було порушено укладенням 07.05.2012 року договору купівлі – продажу квартири АДРЕСА_1 ,який впослідуючому було визнано рішенням суду недійсним, яке набрало законної сили 26.11.2015 року. І позивачеві було роз`яснено про можливість звернутися з позовом про спонукання до виконання мирової угоди, якою передбачена передача у дар позивачу спірної квартири. Тобто позивачеві стало відомо про порушення його права. 
З моменту набрання законної сили рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.07.2015 року строк позовної давності також сплив 26.11.2018 року.
До суду із зазначеним позовом позивач звернувся лише 13.09.2024 року.
В обгрунтування поважності причин пропуску строку позовної давності позивач посилався на те, що сильно хворів, що підтверджується листами непрацездатності за 2015 – 2019 роки. Суд першої інстанції правильно не прийняв листки непрацездатності від 6.10.2015 року, 31.08.2016 року, 25.09.2017 року до уваги, як підтвердження поважності причин пропуск строку, оскільки вони не підтверджують такі обставини. 
Посилання на те, що строк позовної давності продовжено на період дії карантину такоє є безпідставним.Оскільки карантин з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 “Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2” і в подальшому продовжено.  А строк позовної давності по цій справі сплив задовго до встановлення карантину.
Інших поважних причин пропуску строку позивачем не наведено. 
Аргументи щодо неможливості застосування позовної давності до негаторного позову в даному випадку не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки мова йде про захист права власності, такий позов спрямовується на  захист правомочностей володіючого власника, ґрунтується на правопорушенні, яке несе триваючий характер. Позивач же не є власником спірної квартири, тому порушення його права не пов`язано із захистом права власності.
Ухвала суду про затвердження мирової угоди є виконавчим документом, якщо вона відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження", тоді вона підлягає примусовому виконанню. Мирова угода, затверджена ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.07.2004 року, яка передбачала зобов`язання ОСОБА_2 передати в дар ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по досягненню ним вісімнадцятирічного віку, квартири за адресою: АДРЕСА_2 не відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження", а тому не є виконавчим документом в розумінні Закону України "Про виконавче провадження". 
Інші доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має. 

Керуючись ст. ст. 368, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Донець В.В.
залишити без задоволення.
Рішення Центрального районного суду міста Дніпра від 02 червня 2025 року залишити без змін .
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2025 року.

Судді: