Справа № 523/23383/25
Провадження №2/523/2007/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
заочне 
"26" січня 2026 р. м.Одеса
Пересипський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді – Мурманової І.М.
за участю секретаря судового засідання – Сивак К.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в місті Одесі цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги: Одеська універсальна біржа «ВИТЯЗЬ», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Пересипського районного суду м. Одеси з позовною заявою до  ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги: Одеська універсальна біржа «ВИТЯЗЬ», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 18.10.2000 року на Одеській товарній біржі «ВИТЯЗЬ» було укладено договір купівлі-продажу № 2000-093С2, відповідно до якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 , яка діяла від свого імені та від імені і в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 купила квартиру в рівних частках АДРЕСА_1 . 
Позивач зазначає, що договір було зареєстровано на Одеській універсальній біржі, під час укладання договору сторонами було досягнуто всіх істотних умов договору. після укладання договору покупці вселились в квартиру. Виявилось, що договір не відповідає вимогам діючого законодавства України. 
На підставі викладеного позивач просить: визнати дійсним договір купівлі-продажу від 18.10.2000 року № 2000-093С2.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України.
Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
В судове засідання позивач  ОСОБА_1 не з`явилась, звернулась на адресу суду з заявою про слухання справи за її відсутності, відповідно до якої зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, та не заперечує з приводу заочного розгляду справи (а.с.37). 
Відповідач ОСОБА_2 про час та місце слухання справи повідомлялась, до суду не з`явилась, на адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній» (а.с.35-36). 
Треті особи, які не заявляють самостійні вимоги: Одеська універсальна біржа «ВИТЯЗЬ», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про час та місце слухання справи повідомлені, не з`явились, про причини не явки суду не повідомили. 
Таким чином судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлялись у встановленому законом порядку, позивач звернулась з заявою про слухання справи за її відсутності, підстав для відкладення слухання справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не встановлено. 
Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 26 січня 2026 року вирішено провести заочний розгляд справи.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази надані позивачами на підтвердження позовних вимог в їх сукупності, встановивши факти і відповідні їм правовідносини дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна № 2000-093С2 від 18.10.2000 року укладеного на Одеській Універсальній біржі «Вітязь» Помогайбис Лариса Василівна продала, а ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 купили в рівних частках квартиру АДРЕСА_1 (а.с.12). 
Відповідно до відмітки проставленої на звороті договору купівлі-продажу нерухомого майна, право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в рівних частках на підставі договору купівлі-продажу № 2000-093С2, зареєстрованого Одеською Універсальною біржою «Вітязь» в другій Суворовській філії 18.10.2000. Реєстраційний запис зроблено 30.10.2000 року за реєстровим номером 142 у реєстровій книзі 372 пр на сторінці 45 (а.с.12 зв), що також підтверджується листом КП «БТІ» ОМР від 23.10.2025 року (а.с.15). 
Згідно копії свідоцтва про смерті встановлено, що ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 5262 (а.с.10). 
З огляду на досліджені документи судом встановлено, що після укладення договору купівлі-продажу покупці зареєструвала право власності в КП «ОМБТІ та РОН» та зареєструвались за адресою придбаного нерухомого майна. 
Позивач зазначає, що сторонами договору було досягнуто всіх його істотних умов та вчинено дій пов`язаних з його виконанням, а саме: покупець сплатив грошові кошти та вселився до житлового приміщення, сплачує комунальні платежі та утримує майно, а продавці у свою чергу звільнили приміщення та знялися з реєстраційного обліку за вказаною адресою.
Підставами позовних вимог, позивач зазначила, що не має можливості розпорядитись власністю, оскільки договір не відповідає вимогам чинного законодавства, з підстав його нотаріального не посвідчення. 
Враховуючи те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами.
Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.
За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).
Разом з тим, згідно ст.15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 2000 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується.
Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. 
Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України.
Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі-продажу квартири  АДРЕСА_1  та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані, що підтверджується фактом проживання за зазначеною адресою саме позивача по справі та те, що відповідач (продавець) за вказаною адресою знята з реєстраційного обліку.
При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме - купівлі-продажу квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі, дозволенній чинним законодавством України в 2000 році.
При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст. 47 ч.2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі-продажу і підлягають задоволенню. 
У зв`язку з тим, що матеріалами справи встановлений факт ухилення відповідача від нотаріального посвідчення угоди, і така можливість фактично втрачена, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача шляхом задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 4-7, 1-13, 258, 259,263-265, 268, 280-285, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 47, 227 ЦК України в редакції 1963 року, суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги: Одеська універсальна біржа «ВИТЯЗЬ», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним – задовольнити. 
Визнати договір № 2000-093С2 купівлі-продажу квартири  АДРЕСА_1  укладений 18.10.2000 року на Одеській Універсальній біржі «Вітязь» між  ОСОБА_2 з однієї сторони та ОСОБА_1 , яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_7 , ОСОБА_6 з другої сторони – дійсним.
Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - ти денний строк з дня отримання рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне судове рішення складено 02.02.2026р.
Суддя: