Номер провадження: 22-ц/813/4203/26 
Справа № 513/1187/24
Головуючий у першій інстанції Миргород В. С.
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
Іменем України
22.01.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Лозко Ю.П., Назарової М.В.,
за участю секретаря судового засідання Нечитайло А.Ю.,
учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач - фізична особа-підприємць ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу
за апеляційною скаргою ФОП ОСОБА_2 ,
на рішення Саратського районного суду Одеської області від 24 червня 2025 року, 
у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , в обґрунтування якого зазначила, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 26 березня 2024 року, через порушення ОСОБА_3 , який керував вантажним автомобілем «DAF FX95.480», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом марки «LECITRAILER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , вимог правил дорожнього руху, пошкоджено вантажний автомобіль «DAF FТ ХF 105.460», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , з причепом марки «ALI RIZA USTA ARU», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , які належать ОСОБА_1 , чим завдано майнової шкоди.
Постановою Саратського районного суду Одеської області від 13 червня 2024 року у справі № 513/631/24 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850,00 гривень.
У відповідності до матеріалів про адміністративне правопорушення, складених відносно ОСОБА_3 , а саме згідно додатку до протоколу про адміністративне правопорушення ПРД18 №172973 від 26 березня 2024 року, власником керованих ОСОБА_3 транспортних засобів є ОСОБА_2 .
При цьому, згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ), здійснює свою діяльність, як фізична особа – підприємець, одним із видів діяльності якого є вантажний автомобільний транспорт за КВЕД 49.41.
На день скоєння ДТП автомобіль марки «DAF FX95.480», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом марки «LECITRAILER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 мав поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності в ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» за №218284562 та №218284645. 
Згідно висновку експерта Крутих Є.О. (свідоцтво № 1036 від 28.09.2012) від 13 серпня 2024 року № 136-24, вартість завданого збитку власнику автомобіля марки «DAF FТ ХF 105.460», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , пошкодженого внаслідок ДТП 26 березня 2024 року, становить 858593,65 грн.
Відповідно до висновку експерта Хоменко В.В. (свідоцтво № 65-21/П від 16.11.2021) від 28 серпня 2024 року № 1107Д/24, вартість матеріального збитку завданого, внаслідок ДПП від 26 березня 2024 року, власнику колісного транспортного засобу марки «ALI RIZA USTA ARU», державний реєстраційний номер НОМЕР_6 , становить 571583, 40 грн.
ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», перераховано позивачу кошти у розмірі 156800,00 грн страхового відшкодування, що є максимальною сумою страхової виплати на одного потерпілого з урахуванням франшизи. Враховуючи, що розмір матеріального збитку, завданого позивачці в результаті пошкодження належних її транспортних засобів при ДТП, яке сталось 26.03.2024 року з вини водія ОСОБА_3 , який керував транспортним засобом вантажним автомобілем «DAF FX95.480», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом марки «LECITRAILER», реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 1430182,05 грн, а страховиком здійснено страхову виплату в сумі 156800,00 грн в межах ліміту відповідальності ОСОБА_2 , що недостатньо для повного відшкодування завданої ОСОБА_3 шкоди, просить з відповідача на користь позивача стягнути різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) 1273382,05 грн, з огляду по положення статей 1166, 1187, 1192, 1194 Цивільного кодексу України, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 
Позивач просив суд стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитки в розмірі 1237382,05 грн, а також судові витрати в сумі 50187,06 грн, які складаються з судового збору в розмірі 10187,06 грн та витрат на проведення експертних досліджень в розмірі 40000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Саратський районний суд Одеської області рішенням від24 червня 2025 рокупозов задовольнив. Стягнув з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитки, завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 1273382,05 грн та судові витрати в розмірі 50187,06 грн, які складаються з: витрат зі сплаченого судового збору в розмірі 10187,06 грн та витрат на проведення експертних досліджень в розмірі 40000,00 грн.
Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що судом встановлено та визнано ОСОБА_3 винним у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди, який керуючи автомобілем належним ФОП ОСОБА_2 , перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 в день вчинення ДТП та виконував свої трудові обов`язки, розмір шкоди визначено висновками експертів в сумі 1430182,05 грн, який не спростований відповідачем, страхова компанія відшкодувала позивачу в межах своїх повноважень 156800,00 грн, а тому, суд вважав, що з відповідача підлягає стягненню у рахунок відшкодування заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди спричиненої його працівником, шкода в розмірі 1273382,05 грн. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
ФОП ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення Саратського районного суду Одеської області від 24.06.25 року у справі № 513/1187/24 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга вмотивована тим, що визнаючи встановленим факт перебування ОСОБА_3 у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП, суд не визначив у рішенні понятті - трудові відносини (не послався на норму права, яка визначає поняття «трудові відносини»), посилаючись на те, що трудовий договір між ОСОБА_3 і скаржником ніколи не укладався. Зазначає, що ОСОБА_3 не заперечує, що ним не оформлювався письмовий трудовий договір зі ОСОБА_2 . Фактично у матеріалах справи відсутні будь-які належні докази працевлаштування ОСОБА_3 у скаржника, відсутня копія трудового договору між ФОП ОСОБА_2 , як роботодавцем, та ОСОБА_3 , а обставини справи свідчать, що такий договір взагалі не укладався, а отже, визнання скаржника роботодавцем ОСОБА_3 є безпідставним і суперечить обставинам справи.

(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09.09.2025 року відкрито апеляційне провадження та роз`яснено ОСОБА_1 її право на подання відзиву на апеляційну скаргу у відповідності до положень ст. 360 ЦПК України.
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження представник ФОП ОСОБА_2 – ОСОБА_4 отримав 23.10.2025 року в електронному кабінеті Електронного Суду, що підтверджується довідкою.
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги ОСОБА_1 отримала 15.09.2025 року та 05.08.2025 року відповідно в електронному кабінеті Електронного Суду, що підтверджується довідками.
ОСОБА_3 копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги надсилались засобами поштового зв`язку.
Від представника ОСОБА_5 – ОСОБА_6 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в обґрунтування якого зазначено, що наявними у справі матеріалами підтверджується перебування ОСОБА_3 у трудових відносинах з відповідачем, саме відповідач як власник автомобіля та роботодавець винної в ДТП особи, повинен відповідати за відшкодування збитків, які не покриваються страховим лімітом, а твердження представника відповідача обґрунтовано та правомірно відхилені судом першої інстанції як недоведені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.
Учасники процесу про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представник ОСОБА_2 – ОСОБА_4 судову повістку-повідомлення отримав 23.10.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.
ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 судові повістки-повідомлення отримали 25.09.2025 року в особистих кабінетах Електронного суду, що підтверджується довідками.
ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130 ЦПК України.
ОСОБА_3 про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.
Від представника ОСОБА_5 – ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд справи, призначеної на 22.01.2026 року о 16:00 годині без участі позивачки та її представника.
20.01.2026 року представник ОСОБА_2 – ОСОБА_4 подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 22.01.2025 року на 16:00 годину, на іншу дату, зазначивши, що представник не має можливості бути присутнім у вказаному судовому засіданні у зв`язку із прийняттям участі у засіданні Науково-методичної ради Одеського державного університету внутрішніх справ, що призначене на 22.01.2026 року на 15:00 год.
Апеляційний суд зазначає, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.
Про дату, час та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа відповідно до цього Кодексу розглядається з їх повідомленням (абзац другий статті 366 ЦПК України).
Враховуючи наявність в матеріалах справи достатньої кількості доказів для встановлення фактичних обставин справи, скаржник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів у апеляційній скарзі, у межах апеляційного провадження не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, у клопотанні не наведено обставин, які б перешкоджали розглянути справу за відсутності представника ОСОБА_2 – ОСОБА_4 , а також не мотивовано необхідність його безпосередньої явки до суду.
З огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, та зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає можливим розгляд справи проводити за відсутності учасників справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що судом встановлено та визнано ОСОБА_3 винним у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди, який керуючи автомобілем належним ФОП ОСОБА_2 , перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 в день вчинення ДТП та виконував свої трудові обов`язки, розмір шкоди визначено висновками експертів в сумі 1430182,05 грн, який не спростований відповідачем, страхова компанія відшкодувала позивачу в межах своїх повноважень 156800,00 грн, а тому, суд вважав, що з відповідача підлягає стягненню у рахунок відшкодування заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди спричиненої його працівником, шкода в розмірі 1273382,05 грн. 
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої, частиною третьою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Частиною першою статті 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Відповідно до статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
За положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року справа № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17).
Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.
Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 02 вересня 2019 року у справі № 545/425/17, від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц та від 19 липня 2021 року у справі № 206/3219/15-ц.
Системний аналіз статті 22 ЦК України, частини другої статті 1192, статті 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу.
Вартість відновлювального ремонту без урахування зносу - це ті збитки, які позивач мусить понести для відновлення свого порушеного права та втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі. 
Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IVвиникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).
З матеріалів цивільної справи вбачається, що 26 березня 2024 року о 16 годині 20 хвилин на автодорозі Одеса-Рені М-15 110 км, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки DAF FX95.480, реєстраційний номер НОМЕР_7 , з напівпричепом марки LECITRAILER, реєстраційний номер НОМЕР_8 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем марки DAF FT XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_3 , з причепом марки ALIRIZA USTRA ARU, реєстраційний номер НОМЕР_9 , який рухався попереду в попутному напрямку, внаслідок чого даний автомобіль скоїв зіткнення з автомобілем марки MAN TGS 18400, реєстраційний номер НОМЕР_10 , з причепом марки PANAV NS136, реєстраційний номер НОМЕР_11 , який рухався попереду у попутному напрямку, транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
Постановою Саратського районного суду Одеської області від 13.06.2024 року ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850-00 грн. Вказане судове рішення набрало законної сили.
Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України).
В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки «DAF FТ ХF 105.460», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , з причепом марки «ALI RIZA USTA ARU», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів.
Факт належності вантажного автомобіля марки «DAF FX95.480», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом марки «LECITRAILER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ФОП ОСОБА_2 , яким 26.03.2024 року керував ОСОБА_3 , підтверджується страховими полісами та учасниками розгляду справи не спростовувався. 
Автомобіль належний відповідачу марки «DAF FX95.480», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом марки «LECITRAILER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , мав поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності в ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» за №218284562 та №218284645.
Судом встановлено, що автомобіль належний відповідачу марки «DAF FX95.480», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом марки «LECITRAILER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 мав поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності в ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» за №218284562 та №218284645, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну відповідно до полісу складає 160 000 гривень, франшиза 3200 гривень.
ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» перераховано позивачу кошти у розмірі 156800,00 грн страхового відшкодування, що є максимальною сумою страхової виплати на одного потерпілого з урахуванням франшизи.
Звертаючись до суду позивач просив стягнути з ФОП ОСОБА_2 майнову шкоду, завданою в результаті дорожньо-транспортної пригоди,обґрунтовуючи свої позовні вимоги в частині визначення розміру матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 26 березня 2024 року, з вини водія ОСОБА_3 , зазначив, що розмір матеріального збитку складає 1430182,05 грн, при цьому страховиком здійснено страхову виплату в сумі 156800 грн в межах ліміту відповідальності ОСОБА_2 , що недостатньо для повного відшкодування завданої шкоди, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у розмірі 1 273 382,05 грн. 
Згідно висновку експерта №136-24 від 13.08.2024 року експертного транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу «DAF FТ ХF 105.460», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , пошкодженого внаслідок ДТП, яке відбулось 26.03.2024 року вартість матеріального збитку визначається рівною 858598,65 грн. 
Згідно висновку експерта №1107Д/24 експертного транспортно-товарознавчого дослідження КТЗ «ALI RIZA USTA ARU», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 від 28.08.2024 року вартість відновлюваного ремонту КТЗ «ALI RIZA USTA ARU», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , пошкодженого внаслідок ДТП 26.03.24 року становить 571583,40 грн. Розмір матеріальних збитків нанесених власнику КТЗ «ALI RIZA USTA ARU», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , внаслідок ДТП 26.03.24 року 571583.40 грн. 
Отже загальний розмір відновлювального ремонту вищезазначених транспортних засобів, відповідно до висновків експертів, складає 1 430 182-05 грн. 
Суд першої інстанції зазначив, що судовому засіданні не встановлена участь водія іншого транспортного засобу ОСОБА_7 у ДТП, яке відбулось 26.03.2024 року. Клопотання про виклик даного свідка до зали судового засідання сторони не заявляли.
Також під час розгляду справи, стороною відповідача не заявлялось клопотання про призначення судової транспортно-товарознавчої експертизи щодо визначення експертом вартості матеріального збитку, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 26.03.2024 року.
Колегія суддів зауважує, що апеляційна скарга не містить окремих доводів щодо розміру збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що висновок суду першої інстанції про встановлення факту перебування ОСОБА_3 на час дорожньо-транспортної пригоди у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 не відповідає обставинам справи, не заслуговують на увагу з огляду на таке.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Тлумачення частини 1 статті 1172 ЦК України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.02.2019 у справі №355/1394/16-ц. Схожі за змістом висновки зроблені і у постановах Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №640/4185/15-ц, від 05.05.2018 у справі №910/14685/17.
Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року № 413, із змінами та доповненнями установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою (крім повідомлення про прийняття на роботу члена виконавчого органу господарського товариства, керівника підприємства, установи, організації) та/або резидентом Дія Сіті до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором та/або до початку виконання робіт (надання послуг) гіг-спеціалістом резидента Дія Сіті засобами електронного зв`язку з використанням електронного підпису відповідальних осіб, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу.
Відповідно до довідки ДПС України Головного управління ДПС у Київській області № 23883/5/10-36-24-01 від 28.11.2024 року наявна інформація про подання ФОП ОСОБА_2 повідомлення про прийняття працівника на роботу/укладання гіг-контракту із зазначенням дати початку роботи ОСОБА_3 з 19.03.2024 року на підставі наказу/розпорядження №б/н від 18.03.2024 року; 06.05.2024 року Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за 1 квартал 2024 року, в якому зазначені відомості про перебування громадянина ОСОБА_3 в трудових відносинах 13 календарних днів з 19.03.2024 року по 30.03.2024 року на посаді «Водій автотранспортних засобів, відповідно до Договору №1 від 18.03.2024 року (а.с.114).
Відповідачем як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції не надано суду належних та достатніх доказів щодо помилковості або неправомірного використання електронно-цифрового підпису та подання податкової звітності за березень 2024 року.
Колегія суддів вважає, що відповідач, подавши до Головного управління ДПС у Київській області податкове повідомлення про прийняття на роботу ОСОБА_3 та податкову звітність з інформацією про дату початку роботи ОСОБА_3 , кількість робочих днів у березні 2024 року, засвідчив наявність трудових відносин.
Крім того, відповідачем у відповідності до ст. 81 ЦПК України не надано суду доказів укладення з відповідачем цивільно-правового договору, договору оренди транспортного засобу, договору доручення чи іншого правочину на підставі якого 26.03.2024 року ОСОБА_3 керував належним відповідачу транспортним засобом.
У своїх поясненнях наданих працівникам поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 зазначив, що у цей день 26.03.2024 року виконував вказівки фізичної особи підприємця ОСОБА_2 з приводу роботи та вивозив на автомобілі належному ФОП ОСОБА_2 , зерно кукурудзи з Чернігівської області в напрямку м. Ізмаїл Одеської області. 
В матеріалах справи містяться письмові пояснення ОСОБА_3 подані його представником через систему «Електронний суд» 25.02.2025 року в яких зазначено, що ОСОБА_3 підтверджує факт його перебування станом на 26.03.2024 року в трудових відносинах з відповідачем на посаді водія, та те, що дорожньо-транспортна пригода сталася під час виконання трудових обов`язків покладених на ОСОБА_3 . 
Одним із способів захисту добросовісної сторони є правовий принцип, згідно з яким особа втрачає право посилатися на будь-які факти на обґрунтування своїх домагань, якщо його попередня поведінка свідчила про те, що вона дотримується протилежної позиції (принцип естопелю).
Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), є проявом принципу доброї совісті та базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).
Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документу (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 450/2286/16-ц (провадження № 61-2032св19)).
Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Отже поведінка ФОП ОСОБА_2 суперечить його попередній поведінці з приводу подання до Головного управління ДПС у Київській області податкового повідомлення про прийняття на роботу ОСОБА_3 та податкової звітності. 
Ураховуючи викладені обставини колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що на час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася у робочий час 26 березня 2024 року ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 , працював на посаді водія. 
За таких обставин апеляційний суд вважає, що у справі вірно визначено відповідача, який повинен нести відповідальність за спричинену шкоду. 
Посилання скаржника на відсутність в матеріалах справи копії трудового договору укладеного між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не заслуговують на увагу, оскільки відсутність укладеного у письмовій формі трудового договору та за встановлених вище обставин, не свідчить про відсутність між сторонами трудових відносин. 
Встановивши, що позивач зазнав збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини ОСОБА_3 , який перебував у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , та виконував свої трудові обов`язки, розмір шкоди визначено висновками експертів в сумі 1430182,05 грн, який не спростований відповідачем, страхова компанія відшкодувала позивачу в межах своїх повноважень 156800,00 грн, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь позивачки у рахунок відшкодування заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди спричиненої його працівником, шкоди в розмірі 1 273 382,05 грн. 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
В апеляційній скарзі не наведено ніяких нових обставин та не надано нових доказів, що давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні.

Щодо суті апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не дають колегії суддів підстав для його скасування, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Саратського районного суду Одеської області від 24 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко