ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року
м. Київ

справа № 760/25312/24
провадження № 61-4995св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:
заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо»,
заінтересована особи: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» про заміну сторони позивача у цивільному процесі у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором 

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 09 грудня 2024 року у складі судді Тесленко І. О. та постанову Київського апеляційного суду від 18 березня 2025 року у складі колегії суддів: Кирилюк Г. М., Рейнарт І. М., Ящук Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина
Короткий зміст вимог заяви

У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» (далі - ТОВ «ФК Інвест-Кредо») звернулося до суду із заявою, в якій просило замінити сторону позивача Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») на його правонаступника ТОВ «ФК Інвест-Кредо» в цивільному процесі у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Обґрунтовуючи вимоги заяви, ТОВ «ФК Інвест-Кредо» посилалося на те, що заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 10 листопада 2010 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 27 червня 2008 року № 11366421000 та додаткової угоди від 30 січня 2009 року № 11366421001 в сумі 239 129,07 дол. США, що за курсом НБУ на 03 червня 2010 року становило 1 895 241,36 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 19 червня 2013 року заяву Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк (далі - ПАТ «Дельта Банк») про заміну сторони у виконавчому провадженні задоволено. Замінено сторону виконавчого провадження з стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на стягувача ПАТ «Дельта Банк».

13 червня 2019 між ПАТ «Дельта Банк» і ТОВ «ФК Інвест-Кредо» укладено договір №1515/К про відступлення прав вимоги, за умовами якого право вимоги за кредитним договором від 27 червня 2008 року № 11366421000 перейшло до ТОВ «ФК Інвест-Кредо».

Оскільки у ТОВ «ФК Інвест-Кредо» виникла низка процесуальних питань у цій справі, що пов`язані із захистом його прав та охоронюваних інтересів, заявник просив суд замінити сторону позивача на його правонаступника.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Солом`янський районний суд міста Києва ухвалою від 09 грудня 2024 року в задоволенні заяви відмовив.

Суд першої інстанції мотивував ухвалу тим, що ТОВ «ФК Інвест-Кредо» набуло права кредитора щодо ОСОБА_1 на законних підставах, проте жодних дій щодо виконання рішення суду не вчинило, не цікавилось його виконанням та взагалі не перевірило наявність виконавчих документів у органах державної виконавчої служби. Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Київський апеляційний суд постановою від 18 березня 2025 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК Інвест-Кредо» залишив без задоволення. Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 09 грудня 2024 року залишив без змін.

Суд апеляційної інстанції мотивував постанову тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви про заміну сторони у справі.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи 

У березні 2025 року ТОВ «ФК Інвест-Кредо» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 09 грудня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 березня 2025 року і ухвалити нове рішення, яким заяву про заміну сторони позивача у цивільному процесі задовольнити. 

Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами того, що без заміни сторони позивача у цивільному процесі № 2-3890/10 новий кредитор не має можливості скористатися своїм правом звернутися до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з нього 3 % річних та інфляційних втрат саме на суму невиконаного боргу 239 129,07 дол. США, яка встановлена за рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 10 листопада 2010 року у справі № 2-3890/10.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

05 червня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи 

Суди попередніх інстанцій встановили, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 10 листопада 2010 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 27 червня 2008 року № 11366421000 та додаткової угоди від 30 січня 2009 року № 11366421001 в сумі 239 129, 07 дол. США, що за курсом НБУ на 03 червня 2010 року становить 1 895 241,36 грн, судовий збір у сумі 1 700,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120,00 грн. 

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 19 червня 2013 року заяву ПАТ «Дельта Банк» задоволено та замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) у цивільній справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, із стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на стягувача - ПАТ «Дельта Банк».

У відповідь на заяву ПАТ «Дельта Банк» про видачу виконавчих листів Солом`янський районний суд міста Києва листом від 05 вересня 2016 року повідомив про те, що 22 березня 2011 року представник ПАТ «УкрСиббанк» отримав виконавчий лист.

27 лютого 2017 року у задоволенні заяви ПАТ «Дельта Банк» про заміну сторони у цивільній справі № 2-3890/10 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, заміну сторони виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання було відмовлено.

13 грудня 2017 року ухвалою Апеляційного суду міста Києва апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково, ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 27 лютого 2017 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 23 лютого 2018 року відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «Дельта Банк» про заміну сторони виконавчого провадження, поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, видачу дублікату виконавчого листа у цивільній справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

На підставі договору № 1515/К про відступлення прав вимоги від 13 червня 2019 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо», ПАТ «Дельта Банк» відступило, а ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» набуло права вимоги за кредитним договором від 27 червня 2008 року № 11366421000.

2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Питання процесуального правонаступництва врегульовані частиною першою статті 55 ЦПК України, згідно з якою у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане із переходом матеріальних прав між такими особами. 

Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.

Для настання процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника. У кожному конкретному випадку для вирішення питання про можливість правонаступництва суду необхідно досліджувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.

Підставою для процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному правовідношенні, яке настало після відкриття провадження у справі. Відтак особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав й обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16 зазначено, що, вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має керуватися принципом правомірності цього правочину, дослідивши і надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни.

Судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Заміна кредитора в зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Процесуальне правонаступництво (стаття 55 ЦПК України) є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідні відповідні первинні документи, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Матеріальне правонаступництво реалізується в межах процесуального правонаступництва виключно за його правилами.

Закон не ототожнює «процесуальне правонаступництво» і «заміну сторони виконавчого провадження», оскільки ці інститути регулюються окремими статтями ЦПК України - 55 та 442 відповідно. Також це опосередковано випливає зі змісту пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК України, відповідно до якого ухвала про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) та ухвала про заміну сторони виконавчого провадження відокремлені одна від одної як такі, на які можуть подаватись скарги окремо від рішення суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21) зазначено, зокрема, що: На стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України.
Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України. Відповідно, тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Окреслене завдання включає в себе як своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, так і досягнення мети ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення.
Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.
Реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Враховуючи, що сформульована у цій справі проблематика стосовно реалізації прав сторін спору на стадії виконання судового рішення, в тому числі в контексті пред`явлення до виконання виконавчого документа та здійснення виконавчого провадження, саме з точки зору такої процесуальної мети має розглядатись процесуальне правонаступництво у цій справі. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва з метою реалізації правонаступником судового рішення у виконавчому провадженні без розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим відповідно до умов законодавства, позбавлене процесуальної мети.
Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закрите, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництва у закритому виконавчому провадженні заявник має здійснювати процесуальні дії, спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати це в комплексі.
Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий без виконання стягувачу, визначеному у цьому документі, у його правонаступника є потенційна можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання. Але таке право залежить не тільки від реалізації процесуального правонаступництва, але й дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання, передбачених Законом про виконавче провадження. А якщо ці строки пропущені, то разом з питанням правонаступництва має вирішуватись питання поновлення цих строків, оскільки за відсутності підстав поновлення відсутня дійсна процесуальна мета такого правонаступництва.
Отже, не можна замінити сторону виконавчого провадження, яке було закінчене, якщо не існує підстав для відновлення виконавчого провадження, з приводу чого особа має звернутися до суду, надавши переконливі аргументи щодо такого відновлення».
Відповідно до змісту частини п`ятої статті 442 ЦПК України, частини шостої статті 12, пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 26, частини п`ятої статті 37 Закону про виконавче провадження поза межами відкритого виконавчого провадження як юридичного процесу стягувач користується правами у виконавчому провадженні як завершальній стадії судового провадження на підставі відповідного статусу стягувача у виконавчому документі.
Не можна замінити сторону виконавчого провадження, яке було закінчене, якщо не існує підстав для відновлення виконавчого провадження, з приводу чого особа має звернутися до суду, надавши переконливі аргументи щодо такого відновлення. Разом з тим і заміна стягувача у виконавчому документі як сторони справи має мати дійсну процесуальну мету, а підстави такої заміни належним чином аргументовані. Саме тільки матеріальне правонаступництво без процесуальної мети не є достатнім аргументом, оскільки не відповідає вимогам частини першої статті 2 ЦПК України. Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства. Якщо, наприклад, суд підтвердив зобов`язання однієї сторони договору перед іншою та відповідне судове рішення набуло законної сили, то суд не здійснює заміну його сторони у випадку уступки відповідним кредитором за цим договором своїх прав та обов`язків іншій особі на цю іншу особу лише заради процесуальної констатації цього матеріального правонаступництва. Суд може здійснити заміну учасника справи виключно для виконання вимог частини першої статті 2 ЦПК України».

Встановивши, що ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 23 лютого 2018 року в задоволенні заяви ПАТ «Дельта Банк» про заміну сторони виконавчого провадження, поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, видачу дубліката виконавчого листа по цивільній справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено, місцевий суд, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви про заміну сторони у цій справі.

Доводи касаційної скарги про не врахування судами того, що метою заміни позивача у цій справі є необхідність подання позову про стягнення 3 % та інфляційних втрат на суму заборгованості, визначеної рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 10 листопада 2010 року, не заслуговують на увагу, адже відмова в заміні сторони у цій справі не свідчить про неможливість подання позову про стягнення вказаних коштів та доведення в межах позовного провадження права на їх стягнення.

З огляду на зазначене Верховний Суд дійшов висновку, що аргументи касаційної скарги (в межах доводів та вимог, які стали підставою для відкриття касаційного провадження) не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, а зводяться до незгоди заявника з ухваленими у справі судовими рішеннями та необхідності переоцінки доказів у справі. Водночас суд касаційної інстанції є судом права, а не факту і згідно з вимогами процесуального закону не здійснює переоцінки доказів у зв`язку з тим, що це перебуває поза межами його повноважень.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону, і підстав для їх скасування немає.

Керуючись статтями 400, 409, 410,416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 09 грудня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий	М. Є. Червинська 	
Судді:	А. Ю. Зайцев 	
	Є. В. Коротенко   В. М. Коротун  	
	М. Ю. Тітов