ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2026 року	Львів	Справа № 140/7264/25 пров. № А/857/37955/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді: Гудима Л.Я.,
суддів: Качмара В.Я., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року, головуючий суддя – Дмитрук В.В., ухвалене у м. Луцьк, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач – ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ПФУ, ГУПФУ у Волинській області, в якому просила визнати дії Пенсійного фонду України щодо відмови у розрахунку (перерахунку) розміру пенсії за віком відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» протиправними; визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 25.04.2024 року про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком в частині розрахунків розміру пенсії за віком; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву про переведення з одного виду пенсії на інший від 17.04.2024 року та здійснити розрахунок (перерахунок) пенсії за віком та всіх передбачених доплат відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції, чинній станом на 01.01.2024, яка діяла на момент ухвалення протиправного рішення від 25.04.2024 року, з урахуванням виплачених доплат та висновків суду.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача не у відповідності чинного законодавства.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 25.04.2024 року про переведення ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за віком в частині розрахунків розміру пенсії за віком; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про переведення з одного виду пенсії на інший від 17.04.2024 року та здійснити розрахунок (перерахунок) пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУПФУ у Волинській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити. 
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що розмір пенсії Позивача обчислено з урахуванням страхового стажу 45 років 9 місяців 13 днів та заробітної плати, визначеної відповідно до статті 40 Закону № 1058-IV (обрано оптимальний період) на підставі довідок про заробітну плату від 04 січня 2023 року № 2 та за всі періоди страхового стажу з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2023 року.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 з 01.02.2002 року отримувала пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України від 05.11.1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», з 01.01.2004 року перераховану за нормами Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV).
На підставі поданої заяви з 17.04.2024 року позивача переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, обчислену за нормами Закону №1058-IV.
28.12.2024 року позивач звернувся до відповідача через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України із зверненням з питання пенсійного забезпечення.
Листом від 10.01.2025 року №466-17214/К-02/8-0300/25 відповідачем направлена відповідь щодо порушеного питання.
За документами електронної пенсійної справи страховий стаж позивача складає 45 років 09 місяців 13 днів (коефіцієнт страхового стажу - 0,45750). Для визначення розміру пенсії враховано середньомісячний заробіток — 6330,75 грн, який обчислено за періоди з 01 січня 1983 року по 31 грудня 1987 року та з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2023 року із застосуванням середньої заробітної плати по Україні 13559,41 грн за 2021-2023 роки (індивідуальний коефіцієнт заробітку — 0,46689). Розмір пенсійної виплати з 17 квітня 2024 року становив 3057,42 грн, в тому числі: 2896,32 грн – розмір пенсії за віком (6330,75 грн х 0,45750); 161,10 грн – доплата за 15 років понаднормового стажу (1074 грн х 15%).
Однак, позивач вважала, що відповідачем здійснено перерахунок пенсії не у відповідно до норм чинного законодавства, зокрема на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 року №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» (далі – Постанова №209) з 01.03.2025 року заявниці проведено перерахунок пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати, який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,023.
До пенсії ОСОБА_1 встановлено доплату за 15 років стажу понад стаж 30 років, як працюючій особі (1074,00 грн х 15 %) та щомісячну доплату в сумі, що забезпечує зростання пенсійної виплати заявниці до 100,00 грн, як передбачено Постановою №209.
Вважає, що розмір пенсії за віком, який розрахований позивачем самостійно через сервіс «Пенсійний калькулятор» у сумі 3186,16 грн є вірним на час здійснення самостійного розрахунку (29.03.2025 року), оскільки під час обчислення розміру пенсії за віком врахована заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону №1058, тобто, враховано періоди: за бажанням позивача 60 місяців з 01.01.1987 року по 31.12.1991 року, і 01.07.2000 року по 31.12.2023 року, із застосуванням середньої заробітної плати (доходу), що визначена частиною другою 4 статті 40 та абзацу третього частини третьої статті 45 цього Закону, відповідно до яких, якщо звернення за призначенням пенсії від особи, якій раніше призначалась пенсія по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяця страхового стажу після призначення пенсії незалежно від перерв у роботі надійшло з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року застосовується середня заробітна плата по Україні за 2021- 2023 роки в розмірі 13559,41.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що дії ГУ ПФУ у Волинській області у цій справі щодо відмови включення періоду страхового стажу з 01.01.1987 року по 31.12.1991 року замість 01.01.1983 року по 31.12.1987 року до періоду, за яким обчислюється заробітна плата для перерахунку розміру пенсії по віку згідно із Законом №1058-ІV носять протиправний характер.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно із ч. 1 ст. 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Частиною 3 ст. 45 Закону №1058-IV передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Як передбачено ч. 4 ст. 42 Закону №1058-IV у разі якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії має менш як 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через два роки після призначення (попереднього перерахунку) з урахуванням страхового стажу після її призначення (попереднього перерахунку) та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.
За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.
У відповідності до пункту 3 Порядку проведення перерахунку пенсії без додаткового звернення особи відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який затверджено постановою Правління Пенсійного фонду України від 18.05.2018 №10-1, перерахунок пенсії проводиться пенсіонеру, який після призначення (перерахунку) пенсії продовжував працювати та має не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої (якого) призначено (попередньо перераховано) пенсію або із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону, за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії
У постанові від 29.06.2022 року у справі №160/1052/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зробив висновок про те, що чинне законодавство не наділяє орган Пенсійного фонду України правом самостійно змінювати періоди страхового стажу, за які взято заробітну плату для обчислення розміру пенсії при її призначенні або останньому перерахунку.
Судом встановлено, що розмір пенсії позивача обчислено з урахуванням страхового стажу 45 років 9 місяців 13 днів та заробітної плати, визначеної відповідно до статті 40 Закону №1058-IV (обрано оптимальний період) на підставі довідок про заробітну плату від 04.01.2023 №2 та за всі періоди страхового стажу з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2023 року. 
Тобто, відповідачем для визначення розміру пенсії враховано середньомісячний заробіток — 6330,75 грн, який обчислено за періоди з 01 січня 1983 року по 31 грудня 1987 року та з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2023 року.
Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду попередньої інстанції про те, що дії ГУ ПФУ у Волинській області у цій справі щодо відмови включення періоду страхового стажу з 01.01.1987 року по 31.12.1991 року замість 01.01.1983 року по 31.12.1987 року до періоду, за яким обчислюється заробітна плата для перерахунку розміру пенсії по віку згідно із Законом №1058-ІV носять протиправний характер, через що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
В іншій частині судове рішення сторонами не оскаржується.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року у справі №140/7264/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	Т. В. Онишкевич