ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

14 січня 2026 року 	м.Дніпро	справа № 160/13745/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Баранник Н.П.,
суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2025 року у справі №160/13745/25 (суддя Неклеса О.М.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.07.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 було задоволено, визнано протиправною бездіяльність Військової частини щодо ненарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення військовослужбовця за період з 02.03.2022 по 17.03.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році; зобов`язано нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення військовослужбовця за період з 02.03.2022 року по 31.12.2022 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022р. за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів; зобов`язано Військову частини НОМЕР_1 (далі відповідач) нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2023 року по 17.03.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 р. за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.
Рішення суду набрало законної сили 19.08.2025 року.
15.09.2025 року представник позивача отримав виконавчий лист.
У жовтні від представника позивача надійшла заява про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, та видати позивачу два виконавчі листи на кожну задоволену позовну вимогу окремо.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2025 року заяву представника позивача залишено без задоволення.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач через свого представника подав апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, позивач просить оскаржену ухвалу скасувати, ухвалити нову, якою заяву позивача задовольнити та визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.
В апеляційній скарзі скаржник стверджує, що Законом України «Про виконавче провадження» визначено вичерпний перелік вимог до виконавчого документа, які є обов`язковими для органу, який його видав, а також, визначено вичерпний перелік підстав, за яких виконавчий документ повертається. Частиною п`ятою статті 373 КАС України передбачено, що якщо судове рішення прийнято на користь декількох позивачів або проти декількох відповідачів, або якщо виконання повинно бути проведено в різних місцях чи рішенням передбачено вчинення кількох дій, видаються декілька виконавчих документів, у яких зазначаються один стягувач та один боржник, а також визначається, в якій частині необхідно виконати судове рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.
Отже, видача одного виконавчого листа із зазначенням двох вимог не узгоджується з положеннями частини п`ятої статті 373 КАС України, яка кореспондується з частиною другою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження». У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами (абз. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження»). Тож, позивач наділений правом звернутися до суду з метою приведення виконавчого листа у відповідність до норм Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідач своїм правом подати письмовий відзив на скаргу позивача не скористався.
Колегія суддів розглядає апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, зазначену в п.22 ч.1 ст.294 КАС України, в порядку письмового провадження, у відповідності до ст.311 КАС України.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви позивача, прийшов до висновку, що в спірному випадку відсутні підстави, визначені законом, зокрема в ч.2 ст. 374 КАС України, для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 374 КАС України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до ч. 2 ст. 374 КАС України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
На виконання рішення суду у справі №160/13745/25 був виданий виконавчий лист про:
- зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 02.03.2022 року по 31.12.2022 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 р. за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;
- зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2023 року по 17.03.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 р. за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.
Із обґрунтувань поданої заяви позивача вбачається, що виконавчий документ державним виконавцем був повернутий стягувачу без виконання, оскільки він містить декілька резолютивних частин. У повідомленні про повернення виконавчого документа стягувачу роз`яснено що, відповідно до вимог ч.2 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним. 
Державний виконавець повернув позивачу виконавчий документ без прийняття до виконання.
Суд звертає увагу, що в спірному випадку один стягувач - позивач, та один боржник - відповідач, якого суд зобов`язав вчинити конкретні дії.
Позивач не оскаржив рішення державного виконавця щодо повернення виконавчого документу без виконання, натомість звернувся до суду із заявою визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, та видати два виконавчі документи на виконання рішення суду в частині кожної задоволеної вимоги окремо.
Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково:
якщо його було видано помилково;
якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням,
у зв`язку із добровільним виконанням боржником чи іншою особою судового рішення;
з інших причин.
В спірному випадку виконавчий лист був виданий не помилково, а на виконання рішення суду у справі №160/13745/25, яке набрало законної сили. Інші причини для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відсутні.
Доводи, що наводить позивач у апеляційній скарзі, правильних висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання виконавчого листа у справі № 160/13745/25 таким, що не підлягає виконанню, не спростовують.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскарженої ухвали суду відсутні.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2025 року у справі № 160/13745/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник 

суддя Н.І. Малиш 

суддя А.А. Щербак