ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року	Львів	Справа № 140/2435/25 пров. № А/857/33941/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                    Онишкевича Т.В., 
суддів                                                                      Гудима Л.Я., Кузьмича С.М.,
з участю секретаря судових засідань                                Клим О.Ю., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 липня 2025 року у справі за  адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, 

суддя у І інстанції                                                            Смокович В.І., 
час ухвалення рішення                                                   14 год 48 хв,
місце ухвалення рішення                                                  м. Луцьк,
дата складення повного тексту рішення                               21 липня 2025 року,

ВСТАНОВИВ :

У березні 2025 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі – ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення (далі – ППР) Головного управління ДПС у Волинській області (далі – ГУ ДПС) від 21.11.2024: 
№0323640902, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 7650,26 грн за здійснення операцій з реалізації пального без реєстрації  платником акцизного податку у передбаченому Податковим кодексом України (далі – ПК) порядку;
№0323630902 про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 1 000 000,00 грн у зв`язку із відсутністю з вини платника податку реєстрації акцизного складу у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового платником податку – розпорядником акцизного складу;
№0323340902, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 1020,00 грн у зв`язку із ненаданням підприємцем контролюючому органу оригіналів документі (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копії при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених ПК;
№0323340902, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 319 500,00 грн у зв`язку зі здійсненням роздрібної торгівлі пальним суб`єктом господарювання без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним;
№0324280705 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 7650,26,00 грн за здійснення розрахункової операції з реалізації пального без застосування реєстратора розрахункових операцій (далі – РРО) та без видачі розрахункового документа встановленої форми.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09.07.2025 у справі №140/2435/25 позов було задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано ППР ГУ ДПС від 21.11.2024 №0323640902, №0323340902, №0323630902, №0324280705.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що контролюючим органом не доведена належними допустимими доказами здійснення ФОП ОСОБА_1 реалізації пального без реєстрації платником акцизного податку з акцизного складу, без реєстрації акцизного складу у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним та здійснення розрахункової операції з реалізації пального без застосування РРО та без видачі розрахункового документа встановленої форми.
Разом із тим, суд першої інстанції погодився із доводами відповідача про порушення позивачем статті 44 та статті 85 ПК з огляду на ненадання оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених ПК.
ГУ ДПС не погодилося із вказаним рішенням суду першої інстанції та подало апеляційну скаргу, у якій просило таке скасувати та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що судом першої інстанції під час вирішенні спору не надано належної оцінки електронному доказу контролюючого органу, яким зафіксовано здійснення підприємцем реалізації пального.
Наполягає на тому, що при проведенні фактичної перевірки встановлено, що 18.10.2024 року о 14 год 10 хв на місці зберігання пального, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 , де здійснює свою господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 відповідно до ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) №03020414202100115 від 24.06.2021 року, терміном дії з 13.07.2021 до 13.07.2026, позивач здійснив реалізацію пального (дизпалива) в кількості 166,31 л по ціні 46 грн за 1 л на загальну суму 7650 грн 26 коп. 
Вказану операцію ФОП ОСОБА_1 здійснив без отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, без реєстрації платником акцизного податку, без реєстрації акцизного складу та без застосування РРО і без видачі розрахункового документа встановленої форми. 
Під час проведення перевірки працівниками ГУ ДПС проводилась фото та відео фіксація на пристрій бодікамери згідно з вимогами ПК .
Надані відеофрагменти спростовують доводи позивача про те, що паливно-роздавальна колонка є непрацюючою, а також про повну відсутність у нього пального на момент проведення перевірки.   
На місці зберігання пального, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 , де здійснює свою господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 , фактично розташовано 3 резервуари для зберігання пального місткістю 10 м3, 5 м3 та 5 м3, кожен з яких з`єднаний з паливно – роздавальною колонкою (не встановленої марки та моделі), з якої проводилась роздрібна торгівля пальним. 
На неодноразову вимогу працівників ГУ ДПС позивач відмовився від зняття залишків пального, надання документів, що вказують на походження пального та заперечував факт реалізації пального. 
Згідно із даними АІС «Податковий блок» «Реєстр платників акцизного податку з реалізації пального та спирту етилового» ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) не зареєстрований платником акцизного податку та відсутні зареєстровані акцизні склади.
Згідно із даними Єдиного ліцензійного реєстру ФОП ОСОБА_1 станом на 18.10.2024 року отримав ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) №03020414202100115 від 24.06.2021, терміном дії з 13.07.2021 до 13.07.2026, оплачено 13.07.2021 до 13.07.2025. 
Враховуючи зазначене, наполягає на тому, що ГУ ДПС діяло виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України
У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ФОП ОСОБА_1 підтримав доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечив обґрунтованість апеляційних вимог та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
При цьому заперечує, що на час перевірки мав в наявності та здійснював реалізацію пального. Наявність бочок та ліцензії на зберігання жодним чином не доводить наявності та реалізації пального. Працівники відповідача перевіряли працездатність колонки, однак така була в неробочому стані і палива не видавала через його відсутність. Через пошкодження електронного компоненту колонка показала при включенні довільний набір цифр, які були взяті за основу відповідачем. 
Акт перевірки та відеозапис не містись відомостей про вид та розмір тари, у яку заливалось пальне і відомостей про власника тари. Ні пальне, ні кошти працівниками контролюючого органу не вилучались. Матеріали справи не містять доказів надання (вручення) працівникам відповідача коштів та тари для здійснення закупівлі пального. 
Щодо неврахування судом у якості доказу наданих суду відеозаписів наголошує на тому, що представниками контролюючого органу не обґрунтовано здійснення часткової відеофіксації, оскільки загальна місткість відеозаписів триває близько 7 хвилин, тоді як із відеофайлів убачається здійснення зйомки з 13:59 по 15:29, тобто 1 год 30 хв. При цьому матеріали справи не містять відомостей джерела походження вказаного відеозапису. Із наданого відеозапису неможливо встановити: часу, дати та місця його здійснення, особу, яка здійснювала відеозапис, посадову особу фіскального органу, яка здійснила контрольну розрахункову операцію, а також особу, яка нібито здійснила такий продаж. 
При цьому у акті фактичної перевірки вказано про використання відеозасобу під час проведення контрольно розрахункової операції як «бодікамера ванділіон», однак відеозапис не долучено до акту фактичної перевірки, як інформативний додаток, який є його невід`ємною частиною. Такий відеозапис був долучений до матеріалів справи лише в суді першої інстанції, а тому не може бути покладений в основу прийняття контролюючим органом оскаржуваних податкових повідомлень-рішень,  не є належними та допустимими доказами у вказаній справі.
Представник ГУ ДПС у судовому засіданні апеляційного суду підтримала подану апеляційну скаргу доводами, аналогічними до тих, що зазначені у її тексті. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 відмовити. 
Представник ФОП ОСОБА_1 у ході апеляційного розгляду заперечив обґрунтованість вимог апелянта доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу. Просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.
Як встановлено судом першої інстанції, ФОП ОСОБА_1 зареєстрований на І групі платника єдиного податку із наявним видом діяльності за КВЕД - 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (основний). 
ГУ ДПС провело фактичну перевірку місця зберігання пального відповідно до ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) №03020414202100115 від 24.06.2021 терміном дії з 13.07.2021 до 13.07.2026, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 , де здійснює свою господарську діяльність позивач. 
За наслідками перевірки було оформлено акт про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктом господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах та пальним від 21.10.2024 №29677/09-02/ НОМЕР_1 , у якому констатовано про встановлення порушення  ФОП ОСОБА_1 : 
статті 15 Закону України «"Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" (далі – Закон №481/95-ВР); 
пункту 2 статті 29 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі – Закон №3817-ІХ); 
пунктів 1, 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі – Закон №265/95-ВР); 
статті 44, статті 85; підпункту 212.3.4 пункту 212.3 статті 212; підпункту 230.1.2 пункту 230.1. статті 230 ПК.
ФОП ОСОБА_1 не погодився із висновками, викладеними у вказаному акті перевірки, та подав контролюючому органу заперечення, які залишені без задоволення комісією з питань розгляду заперечень та пояснень до актів перевірок ГУ ДПС, про що його було повідомлено листом від 18.11.2024 №4374/12/03-20-09-02-12. 
На підставі викладених у акті перевірки від 21.10.2024 №29677/09-02/ НОМЕР_1 висновків ГУ ДПС 21.11.2024 прийняло:
ППР №0323640902, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 7650,26 грн за здійснення суб`єктом господарювання операцій з реалізації пального без реєстрації таких суб`єктів платниками акцизного податку у порядку, передбаченому ПК України;  
№0323630902, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 1  000  000,00 грн у зв`язку із відсутністю з вини платника податку реєстрації акцизного складу у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового платником податку – розпорядником акцизного склад; 
№0323340902, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 1 020,00 грн у зв`язку із ненаданням платником податків контролюючим органам оригіналів документі (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копії при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених ПК України; 
№0323340902, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 319  500,00 грн у зв`язку зі здійсненням роздрібної торгівлі пальним суб`єктом господарювання без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним;  
№0324280705, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 7650,26,00 грн за здійснення розрахункової операції з реалізації пального без застосування РРО та без видачі розрахункового документа встановленої форми.
ФОП ОСОБА_1 не погодився із правомірністю вказаних рішень контролюючого органу та звернувся за захистом своїх прав до адміністративного суду із позовом, що розглядається. 
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
На підставі аналізу матеріалів справи та позицій сторін, викладених у заявах по суті справи та наданих поясненнях, апеляційний суд дійшов переконання, що на стадії апеляційного перегляду суть публічно-правового спору, що розглядається, зводиться до перевірки висновку суду першої інстанції про відсутність у відповідача належних, допустимих та достатніх доказів про встановлення здійснення позивачем реалізації пального без реєстрації  платником акцизного податку з акцизного складу, без реєстрації акцизного складу у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним та здійснення розрахункової операції з реалізації пального без застосування РРО та без видачі розрахункового документа встановленої форми. 
Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регламентовано приписами ПК.
Згідно з підпунктом 14.1.141-1 пункту 14.1 статті 14 ПК пальне - нафтопродукти, скраплений газ, паливо моторне альтернативне, паливо моторне сумішеве, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, інші товари, зазначені у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу.
Підпунктом 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК встановлено, що реалізація пального для цілей розділу VI Кодексу - будь-які операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального з переходом права власності на таке пальне чи без такого переходу, за плату (компенсацію) чи без такої плати на митній території України з акцизного складу / акцизного складу пересувного: до акцизного складу; до акцизного складу пересувного; для власного споживання чи промислової переробки; будь-яким іншим особам ( ).
У відповідності до підпункту 14.1.224 пункту 14.1 статті 14 ПК розпорядник акцизного складу - суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією, що відносяться до акцизного складу.
За приписами статті 62 ПК податковий контроль здійснюється шляхом, зокрема, перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
У підпункті 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК передбачено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно з підпунктом 20.1.11 пункту 20.1 статті 20 ПК контролюючі органи мають право: проводити контрольні розрахункові операції до початку перевірки платника податків щодо дотримання ним порядку проведення готівкових розрахунків та застосування реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій. Товари отримані службовими (посадовими) особами контролюючих органів під час проведення контрольної розрахункової операції, підлягають поверненню платнику податків у непошкодженому вигляді. У разі неможливості повернення такого товару відшкодування витрат здійснюється відповідно до законодавства з питань захисту прав споживачів.
Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
У відповідності до пункту 80.1 статті 80 ПК фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Пунктом 80.4 ПК передбачено, що перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, ввезення на митну територію України, вивезення за межі митної території України, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, тютюновою сировиною, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, а також посилення боротьби з їх незаконним виробництвом та обігом на території України регламентовано приписами Закону №3817-ІХ.
Відповідно до визначання термінів, що наведені у статті 1 Закону №3817-ІХ:
єдиний реєстр ліцензіатів та місць обігу пального - складова інформаційно-комунікаційної системи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, що містить перелік суб`єктів господарювання, яким надано ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним у розрізі суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на таких місцях на підставі наданих ліцензій;
ліцензія - право суб`єкта господарювання на провадження відповідного виду (кількох видів) господарської діяльності.
Основні вимоги до оптової та роздрібної торгівлі пальним викладені у статті 29 Закону №3817-ІХ.
За приписами частини 2 статті 39 Закону №3817-ІХ роздрібна торгівля пальним здійснюється суб`єктом господарювання за наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.
У відповідності до частини 3 статті 39 Закону №3817-ІХ суб`єкти господарювання здійснюють оптову або роздрібну торгівлю пальним виключно у споживчій тарі об`ємом до 5 літрів включно без отримання ліцензії на право оптової торгівлі пальним, на право роздрібної торгівлі пальним, на право зберігання пального.
Згідно із частиною 5 статті 39 Закону №3817-ІХ суб`єкти господарювання отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним.
За правилами частини 7 статті 39 Закону №3817-ІХ забороняється роздрібна торгівля пальним, крім реалізації пального у споживчій тарі об`ємом до 5 літрів включно, в інших місцях, ніж автозаправні станції/автогазозаправні станції/автогазозаправні пункти/бункерувальники газонаповнювальних станцій/газонаповнювальних пунктів/проміжні склади балонів із скрапленим вуглеводневим газом/спеціалізовані магазини з продажу газу, крім роздрібної торгівлі скрапленим вуглеводневим газом у балонах для побутових потреб населення та інших споживачів із спеціалізованих транспортних засобів для перевезення балонів із скрапленим вуглеводневим газом. 
Відповідно до пункту 22 частини 2 статті 73 Закону №3817-ІХ до суб`єктів господарювання за вчинені правопорушення застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу в таких розмірах: роздрібна торгівля пальним без наявності ліцензії - 45 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.
Приписами пункту 20.1.11 статті 20 ПК передбачено, що контролюючі органи мають право проводити контрольні розрахункові операції до початку перевірки платника податків щодо дотримання ним порядку проведення готівкових розрахунків та застосування реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій. Товари, отримані службовими (посадовими) особами контролюючих органів під час проведення контрольної розрахункової операції, підлягають поверненню платнику податків у непошкодженому вигляді. У разі неможливості повернення такого товару відшкодування витрат здійснюється відповідно до законодавства з питань захисту прав споживачів.
Відповідно до вимог пункту 20.1.48 статті 20 ПК контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право: відкрито застосовувати технічні прилади і технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засоби фото- і кінозйомки, відеозапису; відкрито здійснювати звукозапис, фото-, відеофіксацію (відеозйомку), накопичувати та використовувати таку мультимедійну інформацію (фото, відео-, звукозапис) під час проведення перевірок.
З урахуванням наведеного слід погодитися із судом першої інстанції у тому, що контролюючий орган наділений повноваженнями проводити контрольні розрахункові операції перед початком фактичної перевірки, однак з дотриманням встановленого порядку та у спосіб, визначені законодавством. При цьому ініціюючи та проводячи контрольну розрахункову операцію, посадова особа податкового органу діє від імені держави, що  зумовлює використання для проведення такої операції державних коштів.
Виходячи із матеріалів справи ФОП ОСОБА_1 заперечує здійснення ним господарської діяльності із продажу пального та стверджує, що викладені в акті перевірки висновки ґрунтуються на припущеннях працівників контролюючого органу за відсутності на підтвердження таких будь-яких доказів. 
Як у ході розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду справи ГУ ДПС наполягає на тому, що порушення ФОП ОСОБА_1 вимог закону підтверджується долученим до матеріалів справи диском із відеозаписами. 
Разом із тим, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що з наявних на долученому відповідачем диску відеофайлів «Vid20241018135907», «Vid20241018140309», «Vid20241018140408», «Vid20241018140726», «Vid20241018141003», «Vid20241018151648», «Vid20241018152941» неможливо встановити місця здійснення відеозапису; особу, яка здійснювала такий відеозапис; посадову особу податкового органу, яка здійснила контрольну розрахункову операцію; особу, що на думку контролюючого органу здійснила реалізацію пального. 
Окрім того, суд першої інстанції слушно звернув увагу на те, що відповідачем не обґрунтовано здійснення лише часткової відеофіксації, оскільки загальна місткість відеозаписів триває близько 7 хв, тоді як із відеофайлів убачається здійснення зйомки з 13 год 59 хв (файл Vid20241018135907) по 15 год 29 хв (файл Vid20241018152941), тобто 1 год 30 хв.
Попри те, відповідно до пункту 86.1 статті 86 ПК, матеріали перевірки - це:
акт (довідка) перевірки з інформативними додатками, які є його невід`ємною частиною;
заперечення, надані платником податків до акта (довідки) перевірки (у разі їх наявності на час розгляду);
пояснення та їх документальне підтвердження, які надані платником податків відповідно до підпункту 16.1.15 пункту 16.1 статті 16 та відповідно до абзацу другого підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 розділу I цього Кодексу.
Як доречно зауважив суд першої інстанції, відповідно до розділу VI акта перевірки до нього додаються лише: письмове звернення (вимога) від 18.10.2024 про отримання документів (їх належним чином завірених копій); пояснення надане позивачем; акт ненадання документів на письмове звернення (вимогу) від 18.10.2024, а отже фото- та відеозаписи не були долучені до акту перевірки, як інформативний додаток, який є його невід`ємною частиною. Тому такі не могли бути покладені в основу оспорюваних позивачем ППР ГУ ДПС.
Відтак, у суду першої інстанції були належні фактичні та правові підстави вважати, що долучені відповідачем до матеріалів справи фотознімки та відеофайли не є належними та допустимими доказами у справі № 140/2435/25. 
Разом із тим, відповідно до акту перевірки посадовими особами ГУ ДПС перед початком фактичної перевірки було здійснено контрольну розрахункову операцію на загальну суму 429,40 грн, а саме придбання пального (дизельного палива) в кількості 166,31 л по ціні 46 грн за 1 л. 
Згідно із поясненнями представника відповідача автомобіль, на якому здійснено виїзд на фактичну перевірку, вміщує близько 80 л пального, а решту пального було розлито у каністри. Однак наявність каністр та використання пального жодним чином не задокументовано. 
При цьому слід погодитися із судом першої інстанції у тому, що з урахуванням приписів підпункту 20.1.11 пункту 20.1 статті 20 ПК таке пальне мало бути повернуто платнику податків у непошкодженому вигляді, а у разі неможливості повернення позивачу мало бути проведено відшкодування витрат відповідно до законодавства з питань захисту прав споживачів. 
Матеріали справи не місять доказів складення акту про повернення товару позивачу за результатами контрольної розрахункової закупки, як і акту отримання та повернення грошових коштів для здійснення контрольної розрахункової операції у позивача.
Відповідачем не заперечується те, що вилучення такого пального правоохоронними органами в рамках вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 164 КУпАП,  не відбувалось і таке було використано працівником контролюючого органу. 
Окрім того, матеріали справи не містять доказів вилучення у ФОП ОСОБА_1 коштів, які за твердженням податкового органу він отримав під час здійснення відпуску дизельного пального у ході контрольної розрахункової операції.
Попри те, що матеріали справи не містять також доказів того, що під час проведення перевірки підприємця контролюючим органом встановлювалась наявність пального в резервуарах шляхом проведення відповідних замірів, а сам позивач у своїх пояснення від 18.10.2024 зазначив по те, що йому не відомо скільки пального знаходиться за адресою м. Горохів, вул. Львівська, 45А, оскільки він не веде такого обліку. Тому слід погодитися із висновком суду першої інстанції про те, що під час перевірки не було підтверджено факту наявності палива в резервуарах позивача.
Щодо висновків контролюючого органу у частині відмови позивача від допуску до перевірки та проведення огляду території на порушення підпункту 16.1.13 пункту 16.1 статті 16 ПК, то суд першої інстанції вірно зауважив, що жодних актів з приводу цього  працівниками складено не було, а отже такі висновки є необґрунтованими. 
Висновки суду щодо ППР від 21.11.2024 №0323340902, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 1020,00 грн, учасниками справи не оспорюються.  
Приписами частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».
Хоча ця справа стосується податкового спору, на переконання апеляційного суду, у ній закладено один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, який передбачає, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними.
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії», № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).
Одночасно апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає. 

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 липня 2025 року у справі №140/2435/25 – без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	С. М. Кузьмич  	
Постанова у повному обсязі складена 24 листопада 2025 року.