Справа № 638/14917/25
Провадження № 3/638/371/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2026 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова в складі:
головуючої судді - Яковлевої В.М., 
секретаря судового засідання - Сікорського А.С.,
захисниці особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - адвоката Василенко Н.М.,
розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області, про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина україни, українця, адреса проживання: АДРЕСА_1 
за частиною ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

в с т а н о в и в:

05 серпня 2025 року до Шевченківського районного суду м. Харкова надійшла справа про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 130 КУпАП.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.08.2025, визначено головуючого суддю (суддю-доповідача) Яковлеву В.М.
Вищевказаний адміністративний матеріал переданий в провадження судді Яковлевої В.М. 06.08.2025.
Крім того, судом встановлено, що 12 липня 2025 року о 22 год 55 хв в на а/д Чугуїв-Печеніги-Великий Бурлук, водій ОСОБА_1 керував т/з CHERRY TIGGO, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: тремтіння пальців рук, різкий запах алкоголю з порожнини рота, невиразна мова; від проходження огляду на стан алкогольного с`пяніння відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України. 
Представником особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - адвокатом Василенко Н.М., подано клопотання про закриття провадження по справі, у якій остання просила закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.
В обгрунтування клопотання вказала, що не було задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення водієм таких положень ПДР, які б відповідно до ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» або згідно з пунктом 20 Порядку №1455 «заходи з контролю в`їзду/виїзду на блокпостах» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням останнього. 
Також зазначила, що сумніви ОСОБА_1 щодо належності особи, що зупинила автомобіль, до органів поліції, не повідомлення нею свого прізвища, посади, спеціального звання, причини зупинки, яких Законом передбачено тільки дві, та жодної причини зупиняти авто ОСОБА_1 не було, відсутність у особи поліцейського однострою призвели його до хвилювання за своє життя та здоров`я та до вибору поведінки – якомога швидше, безконфліктно покинути місце зупинки, відмовившись від усіх незаконних пропозицій. Таким чином відмова ОСОБА_1 від незаконних дій та поведінки особи, що його зупинила, не є адміністративним правопорушенням.
Також акцентувала увагу, що з матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається, що водій ОСОБА_1 допустив будь-які порушення правил дорожнього руху, за які його слід було зупинити, у зв`язку із чим, всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Суд вказує, що згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху України, передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9 Правил дорожнього руху України).
Частиною першою статті 130 КУпАП встановлено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Частиною першою статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.
Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до вимог статей 251, 252 КУпАП, приймаючи рішення в справі про адміністративне правопорушення, суд оцінює докази в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Згідно зі статтями 280, 283 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя зобов`язаний з`ясувати чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, необхідні для правильного вирішення справи.
У судовому засіданні представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, підтримала подане клопотання про закриття провадження по справі з підстав, зазначених у ньому.
Водночас заслухавши пояснення представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.
Так вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП, в повному обсязі доведена дослідженими судом доказами, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №389739 від 12.07.2025;
- направлення на огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 12.07.2025;
- відеозаписом із портативного нагрудного відеореєстратора інспектора патрульної поліції.
Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
При цьому з долученого до матеріалів справи вищезазначеного відеозапису вбачається, що після зупинки т/з під час спілкування з водієм у працівників поліції виникла підозра щодо перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння. Процедура проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння проходила у встановленому законом порядку і водій відмовився від проходження огляду на стані алкогольного сп`яніння на місці зупинки т/з та медичному закладі. Вказані обставини стали підставою для складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При цьому жодних заперечень щодо факту керування ОСОБА_1 т/з у зазначений час в протоколі про адміністративне правопорушення останній не зазначив.
Відповідно до статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що відповідальність за статтею 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора - водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Для притягнення до відповідальності за статтею 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.
Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.
Положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Судом також встановлено, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів порушення поліцейськими законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, протокол складений в установленому законом порядку, з дотриманням вимог ст.ст.256, 266 КУпАП, та положень «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2015р. за №1408/27853 (з внесеними змінами).
Підстави, які б давали можливість суду вважати, що вищевказані докази, надані поліцейським, є сумнівними та неправдивими, відсутні, оскільки вони узгоджуються між собою та є такими, що повністю відповідають обставинам справи.
Обставин, які б підтверджували, що поліцейські допустили грубе порушення вимог закону при проведенні вищевказаної дії та складанні протоколу про адміністративне правопорушення судом не встановлено.
Суддя також критично ставиться до посилань представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, щодо порушення поліцейським процедури проведення медичного огляду на стан сп`яніння, оскільки не надано беззаперечних доказів цих порушень, та вважає такі твердження представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, способом захисту свого довірителя з метою уникнення останнім адміністративної відповідальності.
Суд також вказує, що підстава зупинки транспортного засобу не є предметом доказування у справі за ст. 130 КУпАП , оскільки ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи та встановлення факту керування особою транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння.
Разом з цим, суд зауважує, що відповідно до ст. 36 Закону України «Про Національну поліцію», зупинка транспортного засобу є компетенцією поліцейського та його дії можуть бути оскаржені в порядку встановленим законом. Однак, як убачається з матеріалів справи, дії службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення в порядку, передбаченому чинним законодавством особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, не оскаржувалися. Отже, твердження щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.
При цьому статтею 266 КУпАП визначений порядок проведення огляду на стан сп`яніння.
Відповідно до п.2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Інспектором поліції в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: тремтіння пальців рук, різкий запах алкоголю з порожнини рота, невиразна мова. 
Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, від якого останній відмовився.
Ознаки сп`яніння, які виявляються поліцейським при первинному контакті з особою на місці зупинки, визначаються в результаті візуального огляду особи, її поведінки, запахів тощо, і саме ці ознаки є підставою для пропозиції особі пройти огляд на стан сп`яніння.
Виявлення ознак, як виходить зі змісту діючого законодавства, не потребує проведення будь-яких спеціальних дій з боку поліцейського та складання поліцейським будь-яких документів, входить до його виключних дискреційних повноважень.
В даному випадку працівник поліції, оцінивши поведінку та стан водія, дійшов до висновку, що він має ознаки алкогольного сп`яніння, згідно відеозапису, роз`яснили процедуру проходження такого огляду, та в порядку вимог ПДР України запропонували пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки т/з та медичному закладі.
Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що, відповідно до ст.267 КУпАП, огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.
Натомість, матеріали справи не містять даних щодо оскарження дій службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення в порядку, передбаченому чинним законодавством, не надано таких даних стороною захисту і до суду, у зв`язку із чим твердження щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.
У свою чергу, з приводу доводів захисника щодо безперервності відеофіксації суд зазначає, що з відео чітко та достеменно вбачається керування ОСОБА_1 вказаним транспортним засобом, встановлення його особи. При цьому чітко вбачаються ознаки стану алкогольного сп`яніння даної особи. А також на відео в повному обсязі зафіксовано процес спілкування поліцейських при виконанні ними службових обов`язків із водієм з фіксацією обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №389739 від 12.07.2025, а саме опитування водія та пропозицію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, та його відмову від проходження такого огляду.
При цьому, відеозапис події не є єдиним доказом у справі не є єдиним доказом по справі, який оцінюється в сукупності з іншими доказами.
Надані суду докази в розумінні статті 251 КУпАП суд визнає належними, допустимими та достатніми, які узгоджуються між собою та повністю доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, за обставин, викладених у вищевказаному протоколі про адміністративні правопорушення.
За таких обставин суд дійшов висновку, що клопотання представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про закриття провадження по справі є таким, що не підлягає задоволенню.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
При призначенні стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 та ступінь його вини.
Обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративні правопорушення відповідно до статті 34 КУпАП, судом не встановлено.
Обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративні правопорушення відповідно до статті 35 КУпАП, судом не встановлено.
Позбавленню права керувати транспортними засобами підлягають виключно водії, які були таким правом наділені. Інші особи можуть бути притягнуті до адміністративної відповідальності за вказаною статтею лише шляхом накладення адміністративного стягнення у виді штрафу.
Пункт 1.10 ПДР України містить визначення водія, відповідно до якого водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 отримував посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 07.05.2021.
Враховуючи викладене, суд, повно та всебічно дослідивши адміністративний матеріал, дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.
Суд вважає за необхідне накласти на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік в межах санкції статті 130 КУпАП.
Відповідно до статті 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08 липня 2011 року, у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, ставка судового збору складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким чином, з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять)грн. 60 коп.
На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 130, ст. ст. 268, 283, 284 КУпАП, ст. ст. 4, 9 Закону України «Про судовий збір», суд 
постановив:

У задоволенні клопотання захисниці особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - адвоката Василенко Наталії Миколаївни про закриття провадження - відмовити.
Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн 00 коп. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір на користь держави в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 коп.
Відповідно до частини першої статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений ОСОБА_1 не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Відповідно до положень статті 307 – 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, тобто 34000 (тридцять чотири тисячі) грн 00 коп.
Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду у десятиденний строк з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Харкова.
Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку її оскарження.
Строк пред`явлення постанови до виконання протягом 3 (трьох) місяців з наступного дня після набрання нею законної сили.
Повний текст постанови складено та проголошено 06 лютого 2026 року о 13 год 50 хв.

Суддя В.М. Яковлева