Справа № 592/9023/24 
Номер провадження 22-ц/816/1516/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 лютого 2026 року 	м.Суми	

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого Сізова Д.В. (суддя-доповідач), 
суддів Собини О.І., Замченко А.О., 
з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М., 
у присутності:
позивача – ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),
представника позивача – адвоката Смирнової Ольги Леонідівни, 
представника органу опіки та піклування – Зеніна Олександра Олександровича,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Смирнової Ольги Леонідівни 
на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 грудня 2025 року (суддя Онайко Р.В), ухвалене у м. Суми, повний текст рішення виготовлено 01 грудня 2025 року,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради (як орган опіки та піклування), ІНФОРМАЦІЯ_1 , про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в :

30 травня 2024 року представник ОСОБА_1 – адвокат Даниленко Т.В. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення матері батьківських прав стосовно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони мають спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який у період із 15 січня 2018 року по 19 вересня 2018 року перебував у Сумському обласному спеціалізованому будинку дитини, був повернутий в родину батька. ОСОБА_4 перебуває на повному утриманні батька, який піклується про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток дитини. Відповідачка з моменту народження дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про сина, не бере участі у його вихованні та матеріальному утриманні, має заборгованість зі сплати аліментів, веде асоціальний спосіб життя. Викладене свідчить про свідоме ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків щодо сина, що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України, є підставою для позбавлення її батьківських прав.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 грудня 2025 року відмовлено у задоволенні позову.
Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поклавши контроль за виконанням на Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Смирнова О.Л., посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Не погоджується з висновком суду про відсутність передбачених статтею 164 СК України підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , яка умисно, свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно сина. Будучи обізнаною про дати судових засідань свідомо ігнорувала більшість із них. 
Вказує, що з 2016 року позивач припинив проживати з відповідачкою однією сім`єю через зловживання нею спиртними напоями. У 2018 році за місцем проживання ОСОБА_2 , яка перебувала у нетверезому стані, виникла пожежа, житло стало непридатним для проживання, сина ОСОБА_3 було влаштовано до Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини, звідки його забрав батько. 
Вважає помилковим висновок суду про відсутність доказів на підтвердження вимог позивача, оскільки разом із позовом надано належні письмові докази самоусунення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, допитані свідки з боку позивача підтвердили відсутність у матері інтересу до сина, сам ОСОБА_5 під час спілкування з ним у судовому засіданні, пояснив, що за час перебування за кордоном (за три роки) мати телефонувала 4-6 разів. 
Суд першої інстанції не врахував, що відповідачка почала ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків ще з 2018 року, задовго до початку воєнних дій в Україні, що визнала у судовому засіданні, не заперечувала проти задоволення позову, підтвердила, що зловживає спиртним, не сплачує аліменти та не приділяє уваги синові, який з 2018 року проживає з батьком. Поданий відзив на позов суперечить таким поясненням відповідачки. Судом безпідставно проігноровано висновок Служби у справах дітей про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, який зроблено на підставі ретельного вивчення ставлення матері до дитини, її байдужості до виконання батьківських обов`язків, відсутність у її житті дитини з 2018 року, що має розцінюватися як її винна поведінка. 
Зазначає, що документи із місця теперішнього проживання позивача із сином у Німеччині свідчать про виконання батьківських обов`язків лише батьком, який працевлаштований, приділяє достатньо часу вихованню дитини. Нечасте спілкування сина з відповідачкою, яка здебільшого перебуває у стані алкогольного сп`яніння, ніяк не сприяє духовному розвитку дитини. Доводить, що при ухваленні рішення не враховано інтереси дитини, оскільки отримання ОСОБА_1 статусу «батька-одинака» сприятиме забезпеченню найкращих інтересів дитини, надасть йому у Німеччині переваги у подальшому влаштуванні сина для отримання освіти, зменшення плати за навчання, право на інші пільги.
Своїм правом на відзив на апеляційну скаргу відповідачка та інші учасники справи не скористалися.
Відповідач та представники третіх осіб до суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Смирнову О.Л. та представника Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради Зеніна О.О., які підтримали доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду дійшла таких висновків.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до виданого повторно свідоцтва про народження від 05 вересня 2018 року, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначені позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 11).
За інформацією Служби у справах дітей Сумської міської ради від 18 вересня 2018 року, адресованої КЛПЗ СОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини», малолітній ОСОБА_6 на час надання інформації перебував на обліку Служби у справах дітей Сумської міської ради у зв`язку з тим, що мати ОСОБА_2 , ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Зазначено, що 10 вересня 2018 року до служби із заявою про повернення дитини звернувся батько ОСОБА_6 - ОСОБА_1 , надавши свідоцтво про народження дитини. Під час відвідування місця проживання батька по АДРЕСА_1 було з`ясовано, що житло цілком придатне для проживання дитини. За результатами засідання комісії з питань захисту прав дитини від 18 вересня 2018 року, вирішено надати батьку дозвіл на повернення йому дитини (а.с. 15).
За даними довідки КЛПЗ СОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» від 19 вересня 2018 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із 15 січня 2018 року перебував у вказаному закладі на повному державному забезпечені. 19 вересня 2018 року дитина повернута батьку ОСОБА_1 на виконання дозволу Служби у справах дітей Сумської міської ради від 18 вересня 2018 року (а.с. 17).
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 вересня 2020 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видій її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 13-14).
Згідно із інформацією Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції від 24 квітня 2024 року, станом на 01 квітня 2024 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 складає 146688,30 грн (а.с. 19, 20). 
31 липня 2024 року до суду Управлінням «Служба у справах дітей» Сумської міської ради надано висновок про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з яким служба вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки ОСОБА_3 фактично проживає з батьком за кордоном, ОСОБА_2 веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, долею дитини не цікавиться (що встановлено службою зі спілкування з сусідами та родичами). Із ОСОБА_2 спілкування не відбувалося з огляду на її відсутність за зареєстрованим місцем проживання по АДРЕСА_2 . Вказане житло пошкоджене пожежею та не придатне для проживання (а.с. 47-48).
Згідно із наданою дільничним офіцером поліції СДОП Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_7 інформацією від 28 жовтня 2025 року ОСОБА_2 проживає по АДРЕСА_2 , протягом останнього року притягувалася до адміністративної відповідальності (а.с. 135).
Із довідок наданих позивачем вбачається, що ОСОБА_5 на цей час проживає в Німеччині разом із батьком, який там працевлаштований та позитивно характеризується за місцем роботи, дитина навчається у 4 класі початкової школи (а.с. 84-90).
ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що за час перебування за кордоном мама телефонувала йому 4-6 разів, на телефон тата. Ще під час його проживання у м. Суми вона дарувала йому на день народження машинку. Про своє життя в Україні та участь у ньому мами він пам`ятає мало. Вказав, що останнім часом мама змінилася, тому йому подобається розмовляти з нею.
Свідок ОСОБА_8 у суді пояснив, що працював разом з позивачем, відповідачку бачив, коли приходив у гості декілька разів. Після того, як позивач у 2018 року забрав дитину до себе, бачилися близько одного разу на місяць, позивач розповідав що мати не цікавиться дитиною.
Свідок ОСОБА_9 у суді пояснила, що проживала у одному під`їзді з позивачем. Він забрав ОСОБА_4 , коли останньому було приблизно 4 роки, весь час займався дитиною, відповідачку ніколи не бачила, від ОСОБА_4 про маму ніколи не чула.
Свідок ОСОБА_10 у суді пояснив, що працював разом з позивачем, відповідачку не знає, зазначив, що разом з позивачем робили кімнату для дитини, позивач водив дитину в садок, потім в школу, а коли почалася війна, разом із сином виїхав з України.
Вказані факти правильно встановлено судом першої інстанції на підставі належним чином зібраних, досліджених та оцінених доказів, на які суд послався у рішенні.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що під час судового розгляду не встановлено достатніх підстав для застосування до відповідачки такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, з огляду на недоведеність позивачем факту її ухилення від виконання батьківських обов`язків.
Надані позивачем докази не свідчать про те, що відповідачка остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків із виховання сина. Позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина не відповідатиме інтересам дитини, оскільки судом не встановлено обставин остаточного й свідомого ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.
Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частинами 1 та 2 статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.
На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина 2 статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно із частиною 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (див.: постанову Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18))
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).
Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).
Позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11). 
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це, в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Наведене узгоджується з правовими висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).
Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.
У справі, яка переглядається, судом першої інстанції надано правову оцінку поданим сторонами доказам і встановлено відсутність правових підстав для застосування такого крайнього заходу впливу щодо ОСОБА_2 , як позбавлення її батьківських прав відносно сина.
Відповідно до частин 1, 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Згідно із статтею 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на висновок Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської рад від 31 липня 2024 року, оцінку якому не було надано судом першої інстанції, оскільки цей висновок не підтверджує винної поведінки ОСОБА_2 , яка б свідчила про ухилення від виконання батьківських обов`язків. Також суд зауважує, що вказаний висновок підготовлено органом опіки та піклування без з`ясування думки матері щодо вирішуваного питання та її особистого ставлення до дитини, без дослідження ставлення дитини до матері і її місця у житті сина. Не відомо на підставі свідчень яких сусідів та чиїх родичів було встановлено викладені у висновку обставини. Вбачається, що під час підготовки висновку службою фактично було досліджено обставини справи лише з позиції однієї сторони, тому такий висновок не відповідає вимогам повноти, неупередженості та об`єктивності.
Крім того, відповідачка у відзиві на позовну заяву висловила заперечення проти позову та доводів позивача про наявність підстав для позбавлення її батьківських прав відносно сина. Зазначила, що позивач без її згоди прийняв рішення про переїзд із сином за кордон, в результаті чого порушені її права на спілкування із дитиною. І ці обставини могли бути, але не були з`ясовані службою перед наданням вказаного висновку.
Суд першої інстанції правильно взяв до уваги наявність у відповідачки інтересу до сина, який вона проявляла до пред`явлення позову про позбавлення її батьківських прав, урахував ту обставину, що не зважаючи на проживання сина з 2022 року за кордоном, вона періодично спілкування з ним по телефону, тому таке позбавлення не забезпечуватиме інтереси дитини.
Також, судом першої інстанції була вислухана думка малолітнього ОСОБА_4 , який вказав, що під час перебування в Німеччині, мама телефонувала йому близько 4-6 разів. Останнім часом мама змінилася і йому подобається розмовляти з нею по телефону. Про життя в Сумах пам`ятає мало.
Зазначене вказує на наявність у відповідачки інтересу до життя сина, не зважаючи на факт тривалого проживання дитини за кордоном. Сам по собі факт відсутності ініціативи з її боку на спілкування із сином не може бути підставою для позбавлення батьківських прав.
Не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав матері і заявлені позивачем мотиви про те, що набуття ним статусу батька-одинака в Німеччині надає йому та дитині доступ до пільг та соціальних виплат, що впливають на їхнє матеріальне забезпечення. 
Не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано надані в судовому засіданні відповідачкою пояснення щодо визнання позову та не заперечення проти позбавлення її батьківських прав, оскільки суд не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто, повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного суду від 09 вересня 2020 року в справі № 572/2515/15-ц (провадження № 61-1051св17) та від 25 травня 2022 року справа № 675/2136/19 (провадження № 61-2251св22).
Також наявність заборгованості по аліментах не свідчить про ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків у повному їх обсязі та не є підставою для позбавлення її батьківських прав. Як і та обставина, що малолітній ОСОБА_4 протягом певного часу перебував у КЛПЗ СОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини», що було обумовлено втратою матір`ю придатного для проживання житла. 
Колегія суддів уважає, що питання щодо належного виховання дитини можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання дитини з біологічною матір`ю.
Наслідком позбавлення батьківських прав, як виняткового заходу, є істотні правові наслідки як для матері, так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 21 травня 2025 року у справі № 645/1592/24 (провадження № 61-3978св25).
Посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстави скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного перегляду. 
Суд першої інстанції обґрунтовано попередив матір про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання сина ОСОБА_4 . Апеляційний суд наголошує, що залишення поза увагою попередження суду про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків у подальшому може бути визнано достатньою підставою для позбавлення батьківських прав (див.: постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23, від 10 грудня 2025 року у справі № 179/1100/24).
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку і ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Понесені заявником витрати, пов`язані з апеляційним переглядом судового рішення, покласти на апелянта відповідно до статті 141 ЦПК України.
Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Смирнової Ольги Леонідівни залишити без задоволення.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів.
Повна постанова складена 10 лютого 2026 року.

Головуючий (суддя-доповідач) Д.В. Сізов

Судді О.І. Собина

А.О. Замченко