ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

16 січня 2026 року	Справа №160/32002/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М. 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комісії з розгляду питань з надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування протоколу, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:

06 листопада 2025 року представник ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Комісії з розгляду питань з надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просить:
визнати протиправним та скасувати протокол Комісії з розгляду питань з надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23 жовтня 2025 року №43 в частині відмови у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період;
зобов`язати Комісію з розгляду питань з надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки та надати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на строк дії законних підстав, які надають право на відстрочку.
В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що у жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Комісії з розгляду питань з надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період відповідно до пункту 4 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та надав підтверджуючий пакет документів.
Однак, відповідно до повідомлення Голови Комісії з розгляду питань з надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23.10.2025 року №43/7202/1/ВХ позивачеві повідомлено, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 протоколом Комісії №43 від 23.10.2025 року ухвалено рішення про відмову позивачеві в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до пункту 4 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та додатково зазначено, що позивач підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на загальних підставах. Причина відмови - документи не відповідають вимогам Порядку №560.
ОСОБА_1 вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, протокол Комісії з розгляду питань з надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23 жовтня 2025 року №43 щодо відмови в наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період відповідно до пункту 4 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки відповідач належним чином не розглянув та не здійснив перевірку наявності (відсутності) підстав для оформлення відстрочки, не конкретизував, які документи не відповідають Порядку №560, у зв`язку з чим представник позивача звернувся до суду з цим позовом.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 листопада 2025 року для розгляду адміністративної справи №160/32002/25 визначено суддю Олійника В.М.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.11.2025 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.11.2025 року заяву представника позивача про забезпечення позову ОСОБА_1 - залишено без розгляду.
11.11.2025 року на адресу відповідача направлено ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками та ухвалу про залишення заяви про забезпечення позову без розгляду.
12.11.2025 року відповідачем отримано ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в системі "Електронний суд", яка міститься в матеріалах справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.11.2025 року в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову - відмовлено.
Протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття провадження, відповідач відзиву на позовну заяву не надав, із заявами та клопотаннями на адресу суду не звертався.
Відповідно до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи вищезазначене, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09.04.2019 року у цивільній справі №173/3051/18:
Шлюб, зареєстрований 29 червня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області. Актовий запис № 49 між позивачем та відповідачкою розірвано.
Визначено місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з батьком, ОСОБА_1 , фактично проживаючим за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_5 на корись ОСОБА_1 , аліменти на утримання трьох дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в єдиній частці частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з 19 грудня 2018 року і до повноліття старшої дитини.
Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03.07.2025 року в цивільній справі №173/994/25 з відповідачки стягнуто неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з грудня 2018 року по лютий 2025 року у розмірі 450124 (чотириста п`ятдесят тисяч сто двадцять чотири) грн. 34 коп.
Згідно довідки №166 від 17.03.2025 року, виданої Верхньодніпровським ліцеєм №5 Верхньодніпровської міської ради, ОСОБА_3 навчається в 7-Б класі Верхньодніпровського ліцею №5, мати учениці ОСОБА_5 у вихованні доньки участі не бере, не відвідує батьківські збори.
Згідно довідки №165 від 17.03.2025 року, виданої Верхньодніпровським ліцеєм №5 Верхньодніпровської міської ради, ОСОБА_4 навчається в 5-А класі Верхньодніпровського ліцею №5, мати учениці ОСОБА_5 у вихованні доньки участі не бере, не відвідує батьківські збори.
Відповідно до довідки №111 від 07.08.2025 року, виданої Верхньодніпровським фаховим коледжем Дніпровського державного аграрно-економічного університету, позивач дійсно самостійно виховує доньку ОСОБА_2 , здобувачку освіти ІІІ курсу денної форми здобуття освіти спеціальності «Облік і оподаткування» О-2023-31 групи. 
Згідно довідки №188 від 26.05.2025 року, виданої управлінням соціальної та ветеранської політики Кам`янської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні соціальної та ветеранської політики Кам`янської районної державної адміністрації Дніпропетровської області та відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» отримував державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям з 01.04.2025 року по 30.09.2025 року.
Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини Верхньодніпровської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради №266 від 23.07.2025 року, вирішено доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_5 відносно її дітей: неповнолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Комісії з розгляду питань з надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період відповідно до пункту 4 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та надав підтверджуючий пакет документів.
Однак, відповідно до повідомлення Голови Комісії з розгляду питань з надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23.10.2025 року №43/7202/1/ВХ позивачеві повідомлено, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 протоколом Комісії №43 від 23.10.2025 року ухвалено рішення про відмову позивачеві в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до пункту 4 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та зазначено, що позивач підлягає призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на загальних підставах. Причина відмови - документи не відповідають вимогам Порядку №560.
ОСОБА_1 вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, протокол Комісії з розгляду питань з надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23 жовтня 2025 року №43 щодо відмови в наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період відповідно до пункту 4 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки відповідач належним чином не розглянув та не здійснив перевірку наявності (відсутності) підстав для оформлення відстрочки, не конкретизував, які документи не відповідають Порядку №560, у зв`язку з чим представник позивача звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Згідно з частинами 1-2 статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У силу вимог статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
На момент розгляду вказаної адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.
Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ, в редакції на час виникнення спірних відносин, визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.
Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Абзацом 5 статті 1 Закону №3543-ХІІ визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Статтею 1 Закону України «Про оборону України» передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Статтею 22 Закону №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Так, зокрема, відповідно до частин 3, 5 статті 22 Закону №3543-ХІІ під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Поряд з цим, статтею 23 Закону №3543-ХІІ передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Згідно із положеннями частини 1 статті 23 Закону №3543-ХІІ, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані:
заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;
визнані в установленому порядку особами з інвалідністю або відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін до шести місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії);
жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років;
жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.
Згідно з пунктом 11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.
Отже, до повноважень районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки належить оформлення військовозобов`язаним відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку.
Таким чином, саме територіальні центри комплектування та соціальної підтримки оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації.
Предметом позову у цій справі є оскарження протоколу Комісії з розгляду питань з надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23 жовтня 2025 року №43 в частині відмови у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Тобто, спір між сторонами виник щодо правильного тлумачення та застосування абзацу 4 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин.
Судом встановлено, що рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09.04.2019 року у цивільній справі №173/3051/18:
Шлюб, зареєстрований 29 червня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області. Актовий запис № 49 між позивачем та відповідачкою розірвано.
Визначено місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з батьком, ОСОБА_1 , фактично проживаючим за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_5 на корись ОСОБА_1 , аліменти на утримання трьох дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в єдиній частці частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з 19 грудня 2018 року і до повноліття старшої дитини.
Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03.07.2025 року в цивільній справі №173/994/25 з відповідачки стягнуто неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з грудня 2018 по лютий 2025 року у розмірі 450124 (чотириста п`ятдесят тисяч сто двадцять чотири) грн. 34 коп.
Згідно довідки №166 від 17.03.2025 року, виданої Верхньодніпровським ліцеєм №5 Верхньодніпровської міської ради, ОСОБА_3 навчається в 7-Б класі Верхньодніпровського ліцею №5, мати учениці ОСОБА_5 у вихованні доньки участі не бере, не відвідує батьківські збори.
Згідно довідки №165 від 17.03.2025 року, виданої Верхньодніпровським ліцеєм №5 Верхньодніпровської міської ради, ОСОБА_4 навчається в 5-А класі Верхньодніпровського ліцею №5, мати учениці ОСОБА_5 у вихованні доньки участі не бере, не відвідує батьківські збори.
Відповідно до довідки №111 від 07.08.2025 року, виданої Верхньодніпровським фаховим коледжем Дніпровського державного аграрно-економічного університету, позивач дійсно самостійно виховує доньку ОСОБА_2 , здобувачку освіти ІІІ курсу денної форми здобуття освіти спеціальності «Облік і оподаткування» О-2023-31 групи. 
Згідно довідки №188 від 26.05.2025 року, виданої управлінням соціальної та ветеранської політики Кам`янської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні соціальної та ветеранської політики Кам`янської районної державної адміністрації Дніпропетровської області та відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» отримував державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям з 01.04.2025 року по 30.09.2025 року.
Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини Верхньодніпровської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради №266 від 23.07.2025 року вирішено доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_5 відносно її дітей: неповнолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Комісії з розгляду питань з надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період відповідно до пункту 4 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та надав підтверджуючий пакет документів.
Однак, відповідно до повідомлення Голови Комісії з розгляду питань з надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23.10.2025 року №43/7202/1/ВХ позивачеві повідомлено, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , протоколом Комісії №43 від 23.10.2025 року ухвалено рішення про відмову позивачеві в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до пункту 4 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та додатково зазначено, що позивач підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на загальних підставах. Причина відмови - документи не відповідають вимогам Порядку №560.
Дослідивши матеріали справи, суд звертає увагу, що відповідач не здійснив повну перевірку наявності (відсутності) підстав для оформлення відстрочки та не конкретизував, які саме документи не відповідають Порядку №560.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом (зокрема, районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки). 
При цьому реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця.
Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.01.2024 у справі №280/6033/22, від 01.10.2024 у справі №160/10728/23, від 01.10.2024 у справі №200/4189/22, від 14.11.2024 у справі №160/33822/23.
Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Щодо зобов`язання відповідача повторно розглянути подану заяву, суд виходить з наступного.
Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
У випадку, визначеному пунктом 4 частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо, зокрема, для його прийняття виконано всі умови, визначені законом.
Згідно з пунктом 10 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що для ефективного захисту прав ОСОБА_1 є необхідним зобов`язати Комісію з розгляду питань з надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до пункту 4 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», з урахуванням висновків викладених у рішенні суду.
Задовольняючи позовні вимоги таким чином, суд також враховує, що з 18 травня 2024 року Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазнав суттєвих змін, а тому належним та правомірним способом захисту прав позивача буде зобов`язання відповідача саме повторно розглянути заяву позивача про надання відстрочки від призову.
Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення адміністративного позову.
Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
З урахуванням часткового задоволення позовних вимог позивача та відстрочки від сплати судового збору розподіл судових витрат судом не здійснюється. 
Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Комісії з розгляду питань з надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування протоколу, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення, яке визначено в протоколі Комісії з розгляду питань з надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23 жовтня 2025 року №43 щодо відмови в наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Зобов`язати Комісію з розгляду питань з надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) про надання відстрочки та прийняти обґрунтоване і вмотивоване рішення щодо надання/відмови в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до пункту 4 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», з урахуванням висновків суду викладених у рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник