ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Постанова
Іменем України

13 січня 2026 року м. Херсон
справа № 766/3684/24
провадження № 22-ц/819/235/26
Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:
головуючого - Радченка С.В.,
суддів: Базіль Л.В., Приходько Л.А.
розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22 вересня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Шестакової Я.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління освіти Херсонської міської ради про стягнення заборгованості із заробітної плати,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції
У березні 2024 року адвокат Біла Т.В., діючи в інтересах ОСОБА_2 звернулася до Херсонського міського суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, заробітну плату за період з 01.09.2023 року по 01.05.2024 року у розмірі 57304,00 грн та судові витрати. В обґрунтування позовним вимог зазначає, що позивачка до повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну працювала вихователем в Херсонському закладі дошкільної освіти № 23 Херсонської міської ради. В період окупації міста Херсона виконувала свої обов`язки відповідно до посадової інструкції. З серпня 2022 року по 30.12.2022 року не отримувала заробітної плати. 30.12.2022 року позивачка у мобільному додатку «Вайбер» отримала наказ Херсонського закладу дошкільної освіти № 23 Херсонської міської ради від 30.12.2022 року за № 5 «Про призупинення дії трудових відносин». Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07.09.2023 року у справі №521/5172/23, яке набрало законної сили 16.01.2024 року, скасовано наказ Херсонського закладу дошкільної освіти №23 Херсонської міської ради від 30.12.2023 року №5 в частині призупинення трудових відносин з ОСОБА_2 , стягнуто з Управління освіти Херсонської міської ради на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.01.2023 року по 31.08.2023 року та заробітну плату з серпня 2022 року по 30 грудня 2022 року. З моменту ухвалення рішення суду, позивачка не отримувала заробітної плати, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 22 вересня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка фактично не приступила до виконання своїх обов`язків, оскільки у травні 2024 року їй було оголошено оплачуваний простій у розмірі 2/3 посадового окладу, а відомості про виконання посадових обов`язків до цієї обставини (до травня 2024 року) в матеріалах справи відсутні.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат Негуляєв М.А., діючи в інтересах позивачки ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права. Зокрема, посилається на те, що роботодавець не створив позивачці умов, за яких вона могла виконувати трудові обов`язки та фактично самоусунувся від організації умов праці дошкільного навчального закладу. При цьому інші працівники, які також знаходилися в умовах фактичного простою поза межами міста Херсон – заробітну плату отримували.
Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу
У письмовому відзиві, який надійшов на адресу суду апеляційної інстанції, Управління освіти Херсонської міської ради просить відхилити доводи апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Фактичні обставини справи
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12.09.2023 року по справі №521/5172/23, яке набрало законної сили 16.01.2024 року, позовні вимоги ОСОБА_2 до Херсонського закладу дошкільної освіти № 23 Херсонської міської ради, Управління освіти Херсонської міської ради, ОСОБА_3 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу – задоволено частково.
Скасовано наказ Херсонського закладу дошкільної освіти № 23 Херсонської міської ради від 30 грудня 2022 року за № 5 «Про призупинення дії трудових відносин» в частині призупинення трудових відносин з ОСОБА_2 .
Стягнуто з Управління освіти Херсонської міської ради на користь ОСОБА_2 заробітну плату з серпня 2022 року по 30 грудня 2022 року у розмірі 35005,00 грн.
Стягнуто з Управління освіти Херсонської міської ради на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 січня 2023 р. по 31 серпня 2023 р. у розмірі 56008,00 грн.
Згідно листа в.о. директора Херсонського закладу дошкільної освіти №23 ХМР О.Синько №4 від 09.05.2024 року, ОСОБА_2 оголошено простій не з вини працівника, з оплатою згідно чинного законодавства, вказане підтверджується копією наказу №5 від 09.05.2024 року про оплату простою.
Сторонами у справі не заперечується, що у період з 01.09.2023 року по 01.05.2024 року, позивачка заробітну плату не отримувала.
Позиція апеляційного суду.
Згідно частини першої ст.368 ЦПК України, в апеляційному суді справа розглядається за правилами розгляду справ у суді першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу. 
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За частиною третьою ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи, що ціна позову в даній справі є меншою тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її розгляд здійснюється у письмовому провадженні, без виклику сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним положенням процесуального закону не відповідає.
Частинами першою, четвертою та п`ятою статті 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частиною першою статті 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Частиною третьою статті 15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Аналогічне положення закріплено в частині п`ятій статті 97 КЗпП України.
Згідно з частиною першою статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами (стаття 22 Закону України «Про оплату праці»).
Зазначені норми трудового законодавства свідчать про пріоритет виплати заробітної плати перед іншими виплатами та про підвищену захищеність таких виплат.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 год ЗО хв 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому указами Президента України строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався та діє по цей день.
У пункті 3 Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, визначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30- 34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Згідно з частинами другою-четвертою статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойові дії, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.
У постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 905/857/19 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що нормами трудового законодавства не передбачено підстав для звільнення роботодавця від виплати працівникові заробітної плати у випадку обставин непереборної сили. Виплата заробітної плати працівнику - це обов`язок роботодавця. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано. Обов`язок роботодавця виплатити працівнику заробітну плату не є відповідальністю у розумінні статті 617 ЦК України, від якої може бути звільнений роботодавець унаслідок випадку або непереборної сили.
Отже, положення частини першої статті 617 ЦК України не можуть бути підставою для звільнення роботодавця від обов`язку виплатити працівнику невиплачену заробітну плату.
Херсонський заклад дошкільної освіти № 23 Херсонської міської ради розташований в м. Херсоні.
Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 25.04.2022 №75 (у редакції наказу Мінреінтеграції від 28.04.2022 №80) року було затверджено Перелік територіальних громад, що розташовані в районах проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), до якого увійшла й Херсонська міська територіальна громада (станом на квітень 2022 року).
Згідно розділу ІІ Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022 № 309 „Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією Херсонська міська територіальна громада перебувала в окупації з 01.03.2022 по 11.11.2022. Також в розділі І вказаного Наказу № 309 визначено території, на яких ведуться (велися) бойові дії, серед яких значиться Херсонська міська територіальна громада як територія, на якій ведуться бойові дії з 11.11.2022 і до теперішнього часу.
Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З матеріалів справи вбачається, що позивачка з незалежних від неї причин не могла виконувати свої трудові обов`язки після скасування судом рішення про припинення з нею трудових відносин, оскільки керівництво дошкільного закладу не надало жодних роз`яснень та інструкцій щодо дій при виконанні працівникам трудових обов`язків, у т.ч. у разі загрози їх життю та здоров`ю під час активних бойових дій, ракетних, бомбових ударів та окупації міста, не призупинило дію трудового договору з позивачкою на законних підставах, не запровадило простій на підприємстві у період, зазначений у позовній заяві, а отже колегія суддів приходить до висновку, що Херсонський заклад дошкільної освіти № 23 Херсонської міської ради порушив трудові права позивачки на оплату праці, яка мала бути виплачена на умовах, визначених трудовим договором відповідно до статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у постанові від 20 серпня 2025 року (справа № 337/4651/23) зазначив, що військова агресія рф проти України, введення воєнного стану, перебування населеного пункту, де фактично було розташоване підприємство, під окупацією, обстріли, не є тими обставинами, що звільняють роботодавця від обов`язку з оплати праці працівників.
Відповідно до статті 141 КЗпП, в якій визначаються обов`язки роботодавця, роботодавець, зокрема, повинен правильно організовувати працю працівників. Поряд із цим, зрозуміло, що в умовах ведення бойових дій роботодавець не може забезпечити виконання умов трудового договору, особисту безпеку працівників, усунути загрози життя і здоров`я працівників. Саме тому Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» введено механізми регулювання трудових відносин, які релевантні умовам тимчасової окупації або територій активних бойових дій. Зокрема, таким механізмом є призупинення трудового договору. В контексті цієї справи в нормативному регулюванні дії трудового договору на підприємстві, яке опинилось в зоні ведення бойових дій, мають застосовуватись публічно-правові засади, зокрема, що надане суб`єкту (роботодавцю) право є водночас його обов`язком. Якщо ж роботодавець рішення щодо дії трудового договору не прийняв, негативні правові наслідки його бездіяльності не можуть бути покладені на працівника, як на слабкішу сторону трудових відносин.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 травня 2025 року зробив висновок, що у КЗпП України відсутня норма права, яка б у цій ситуації регулювала питання виплати середнього заробітку за час незаконного призупинення дії трудового договору, оскільки це не є ні простоєм, ні звільненням працівника. Разом з тим, з урахуванням положень статті 43 Конституції України, найбільш подібним (аналогічним) до цієї ситуації є застосування частин першої, другої статті 235 КЗпП України
Відновлення порушеного права працівника на працю повинно здійснюватись, зокрема, виплатою роботодавцем працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу, застосовуючи норми статті 235 КЗпП України.
У цій справі позивачка вимушено не виконувала трудових обов`язків з незалежних від неї причин у зв`язку із збройною агресією рф, і з нею не були припинені (зупинені) трудові відносини сторін, а тому, з урахуванням положень статті 43 Конституції України, позивачці підлягає виплаті саме середній заробіток, розмір якого правильно визначений у позовній заяві, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, та який не спростований відповідачем.
При таких обставинах справи доводи апеляційної скарги в частині стягнення заробітної плати є повністю обґрунтованими, що є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
Щодо вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу
Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Звертаючись до суду із позовом позивачка просила стягнути з відповідача на його користь витрати по оплаті правової допомоги в сумі 18 800,00 грн.
Вирішуючи питання про розмір витрат по оплаті правової допомоги, колегія суддів зважає на наступні обставини.
Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
В підтвердження обґрунтованості понесення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 18800 грн. до матеріалів справи долучено: договір про надання правничої допомоги №12-пд/2024 від 05.03.2024 року, додаткову угоду №1 до договору №12-пд/2024 від 05.03.2024 року про надання правничої допомоги, прайс лист на надання правничої допомоги, звіт №1 про надані послуги за договором №12-пд/2024 від 05.03.2024 року, ордер серії ВТ №1022161 про надання на підставі договору правової допомоги Младзієвській Т.В. адвокатом Білою Т.В.
Колегія суддів зазначає, що для визначення суми відшкодування суд керується критерієм реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини цієї справи.
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Зокрема, згідно практики Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У пункті 134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зазначено "визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу".
У пункті 135 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зазначено "не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність".
Відтак, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи і витраченого адвокатом часу.
Ціна позову в даній справі становить 57304,00 грн., а розмір витрат на правову допомогу – 18 800 грн. При цьому, з огляду на усталеність правових позицій щодо предмету спору, дана справа не є складною.
За установлених обставин, приймаючи до уваги правові висновки Верховного Суду та застосувавши відповідні норми процесуального права, колегія суддів, врахувавши складність справи та виконані роботи, предмет та підстави позову, критерії обґрунтованості та пропорційності витрат позивача робить висновок, що обґрунтований та справедливий розмір витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, які підлягають стягнення із відповідача, становить 9 000,00 гривень.
Що стосується витрат по оплаті правової допомоги в суді апеляційної інстанції, то такі вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю доказів наявності таких витрат. 
Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Негуляєва Максима Анатолійовича, діючого в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до Управління освіти Херсонської міської ради про стягнення заборгованості із заробітної плати задовольнити.
Стягнути з Управління освіти Херсонської міської ради на користь ОСОБА_2 заробітну плату за період з 01.09.2023 року по 01.05.2024 року у розмірі 57 304,00 грн. (п`ятдесят сім тисяч триста чотири грн. 00 коп.) з подальшим вирахуванням із вказаної суми податків та обов`язкових платежів.
Стягнути з Управління освіти Херсонської міської ради на користь ОСОБА_2 витрати по оплаті правової допомоги в суді першої інстанції у розмірі 9 000 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий           С.В. Радченко

Судді            Л.В. Базіль

Л.А. Приходько