УХВАЛА
про відмову у задоволенні заяви про відвід суддів

24 листопада 2025 року 
м. Київ
справа №380/5886/22
адміністративне провадження №Зі/990/234/25

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Берназюка Я.О. розглянувши у порядку письмового провадження заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЮКСАР» про відвід суддів Верховного Суду Коваленко Н.В., Бучик А.Ю. та Стеценка С.Г. від участі у розгляді касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЮКСАР» на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2025 року у справі №380/5886/22 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Термінал-ЛТД», про визнання протиправним і скасування рішення про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва,

УСТАНОВИВ:

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Львівської міської ради, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Термінал-ЛТД», у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 10 вересня 2021 року №791, яким для Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Термінал-ЛТД» затверджені містобудівні умови та обмеження для проєктування нового будівництва багатоквартирного будинку з підземним паркінгом та офісного будівництва з вбудованими приміщеннями короткотривалого перебування дітей зі знесенням існуючих будівель за адресою: м. Львів вул. Тернопільська 42.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Так, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2023 року рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2022 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено.

Постановою Верховного Суду від 02 липня 2024 року постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2023 року скасовано, адміністративну справу направлено на новий розгляд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2022 року у справі №380/5886/22 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 01 травня 2025 року рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено.

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЮКСАР» (далі - ТОВ «Люксар», заявник), яке не брало участі в розгляді цієї справи, подало апеляційну скаргу на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2022 року.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2025 року у відкритті апеляційного провадження у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду апеляційної інстанції, ТОВ «ЛЮКСАР» звернулося з касаційною скаргою до Верховного Суду.

Верховний Суд ухвалою від 29 жовтня 2025 року відкрив провадження у справі за касаційною скаргою ТОВ «ЛЮКСАР».

18 листопада 2025 року ТОВ «ЛЮКСАР» подало до Верховного Суду заяву про відвід суддів Коваленко Н.В., Бучик А.Ю. та Стеценка С.Г. від розгляду касаційної скарги.

Заява ТОВ «ЛЮКСАР» про відвід суддям Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Коваленко Н.В., Бучик А.Ю. та Стеценку С.Г. у справі №380/5886/22 обґрунтовується наявністю обставин, що викликають сумнів у їхній неупередженості та об`єктивності, тобто з підстави, що передбачена положеннями пункту 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Зокрема, заявник посилається на те, що керівником ТОВ «ЛЮКСАР» подано дисциплінарну скаргу до Вищої ради правосуддя на дії вказаних суддів у цій же справі. На думку заявника, факт подання скарги, а також ймовірне рішення про притягнення суддів до відповідальності, створюють конфлікт інтересів та можуть негативно вплинути на безсторонність суддів при касаційному перегляді, оскільки судді можуть мати намір усунути недоліки своєї попередньої роботи.

За наслідками вирішення питання про обґрунтованість заявленого відводу Верховний Суд на підставі частини четвертої статті 40 КАС України постановив ухвалу від 20 листопада 2025 року, якою визнав необґрунтованою заяву ТОВ «ЛЮКСАР» про відвід суддів Коваленко Н.В.,                Бучик А.Ю. та Стеценка С.Г. та передав останню до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає цю справу, в порядку, передбаченому КАС України, для розгляду питання про відвід.

За наслідками автоматизованого розподілу заяву ТОВ «ЛЮКСАР» про відвід суддів Верховного Суду, визначених для розгляду цієї справи, передано на розгляд судді-доповідачу Берназюку Я.О.

Відповідно до частини восьмої статті 40 КАС України суддя, якому передано заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною першою статті 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;          5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Отже, з огляду на нормативний зміст пункту 4 частини першої статті 36 КАС України відвід судді може бути заявлений й з інших підстав, відмінних від перелічених у пунктах 1, 2, 3, 5 частини першої цієї ж статті. У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.

Метою запровадження інституту відводу судді (суддів) від розгляду справи є гарантування безсторонності суду, зокрема, з ціллю запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У зв`язку із цим Верховний Суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручання, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості Суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Білух проти України», заява №33949/02, пункт 49; «Fey v. Austria», заява №14396/88, пункти 27, 28 та 30; «Wettstein v. Switzerland», заява №33958/96, пункти 42-43, «Pullar v. United Kingdom», заява №22399/93, пункт 38 та інші) обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

1) «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність; вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

2) «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Таким чином, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Всебічно оцінивши доводи заявника щодо наявності підстав для відводу суддів Коваленко Н.В., Бучик А.Ю. та Стеценка С.Г., пов`язані із поданням дисциплінарної скарги до Вищої ради правосуддя, суддя-доповідач дійшов висновку про їх необґрунтованість.

Право на звернення зі скаргою щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарною скаргою) передбачено Законом України «Про судоустрій і статус суддів» та є гарантованим правом особи. Однак реалізація цього права, зокрема факт подання такої скарги та її реєстрація, сама по собі не є доказом упередженості судді та не створює автоматичних підстав для відводу.

Процедура дисциплінарного провадження, яку здійснює Вища рада правосуддя, є окремою, незалежною процедурою, що перебуває поза межами судового розгляду конкретної справи. Сам по собі факт ініціювання дисциплінарного провадження не вказує на наявність у суддів приватного інтересу в результатах розгляду касаційної скарги або на існування конфлікту інтересів у розумінні законодавства про запобігання корупції.

Аналогічної позиції щодо відсутності потенційного конфлікту інтересів у зв`язку з поданням дисциплінарної скарги дотримується Верховний Суд, зокрема, в ухвалах від 06 травня 2024 року у справі №160/22678/21 та від 21 січня 2025 року у справі №420/12149/23.

Крім того Рада суддів України у рішенні від 08 червня 2017 року №34 роз`яснила, що наявність скарги щодо судді у провадженні Вищої ради правосуддя, відкриття/відмова у відкритті дисциплінарного провадження за такою скаргою не породжує конфлікту інтересів у діяльності судді щодо розгляду конкретної судової справи. Наявність правовідносин між суддею та органами суддівського врядування (Вища рада правосуддя, Вища кваліфікаційна комісія суддів України, Державна судова адміністрація України) не породжує конфлікту інтересів.

Доводи заявника про те, що судді можуть бути упередженими через бажання, на його думку, усунути недоліки або через побоювання дисциплінарної відповідальності, ґрунтуються виключно на припущеннях. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сумнів у неупередженості судді повинен бути обґрунтованим об`єктивно, а не базуватися лише на суб`єктивних побоюваннях сторони. Заявником не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували упереджене ставлення суддів до учасників справи або особисту зацікавленість у результаті розгляду.

Верховний Суд також вважає за необхідне зазначити, що визнання самого факту подання скарги до Вищої ради правосуддя безумовною підставою для відводу судді створило б небезпечний прецедент, який міг би призвести до зловживання процесуальними правами. Такий підхід надав би можливість недобросовісним учасникам судового процесу штучно створювати підстави для відводу непідходящого складу суду та маніпулювати автоматизованим розподілом справ шляхом подання безпідставних скарг на суддів, що розглядають справу.

Обставини подання скарги, на які посилається заявник, мають ознаки штучно створених підстав для зміни складу суду, оскільки скарга до Вищої ради правосуддя була подана вже після відкриття касаційного провадження та визначення складу колегії суддів. Сторонній об`єктивний спостерігач у такій ситуації не мав би обґрунтованих підстав сумніватися в неупередженості суду, натомість міг би сприйняти такі дії заявника як спробу впливу на Суд або обрання «зручного» складу суду, що є несумісним із принципами правосуддя.

Інших підстав, визначених статтею 36 чи статтею 37 КАС України, які б свідчили про особисту упередженість суддів Коваленко Н.В., Бучик А.Ю. та Стеценка С.Г. або їх необ`єктивність під час розгляду справи №380/5886/22, ТОВ «ЛЮКСАР» у заяві не наведено, а суддею-доповідачем під час розгляду цієї заяви таких підстав не встановлено.

Враховуючи викладене, суддя-доповідач дійшов висновку, що заява ТОВ «ЛЮКСАР» не містить будь-яких об`єктивних доводів та належних і допустимих доказів, які б підтверджували наявність обставин, що обґрунтовано викликають сумнів у неупередженості або необ`єктивності суддів Коваленко Н.В., Бучик А.Ю. та Стеценка С.Г.

Відтак заява ТОВ «ЛЮКСАР» не містить передбачених статтею 36 КАС України підстав для відводу суддів Верховного Суду Коваленко Н.В., Бучик А.Ю. та Стеценка С.Г.

Керуючись статтями 31, 36, 39, 40, 248, 256 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЮКСАР» про відвід суддів Верховного Суду Коваленко Н.В., Бучик А.Ю. та Стеценка С.Г., визначених для розгляду справи №380/5886/22 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Термінал-ЛТД», про визнання протиправним і скасування рішення про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                          Я.О. Берназюк