ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року	Львів	Справа № 260/10930/23 пров. № А/857/53145/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,
суддів: Затолочного В.С., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження суддею Іванчулинець Д.В. у м. Ужгороді у справі №260/10930/23 за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

15 грудня 2023 року позивач – ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача - Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якому просив:
- скасувати постанову від 29.11.2023 року № ВП 72132691;
-зобов`язати розпочати виконавче провадження № 260/622/23. 
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове про задоволення позову. 
В апеляційній скарзі зазначає, що всупереч вимогам Конституції та Законам України не досягнута кінцева мета – завершальна стадія судового провадження по фактичному виконанню обов`язкового судового рішення у адміністративній справі №260/622/23. На переконання скаржника, відповідачем не було вжито всіх належних та необхідних заходів передбачених законом для повного виконання виконавчого документу у встановлені законом строки, відтак оскаржувана постанова підлягає скасуванню.
Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до вимог ч. 1, 2ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач є пенсіонером, перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області та отримує пенсію на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
На виконанні у відділі примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №72132691, з примусового виконання виконавчого листа № 260/622/23 від 26 квітня 2023 року, виданого Закарпатським окружним адміністративним судом, про «зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити, починаючи з 21 січня 2020 року, перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням виплачених сум».
Дане виконавче провадження належить до категорії немайнових, а ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.
28 червня 2023 року державним виконавцем відділу ПВР, керуючись ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Копію зазначеної постанови, відповідно до вимог ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», супровідним листом № 5/2561-2562 від 28.06.2023 року надіслано сторонам виконавчого провадження. 
На адресу відділу ПВР надійшла відповідь боржника від 30 червня 2023 року за №0700-0504-5/34824 про те, що з 01 травня 2023 року виплата пенсії ОСОБА_1 здійснюється з урахуванням судового рішення №260/622/23. Також, боржник повідомив, що під час виконання рішень суду дії Головного управління повинні узгоджуватися із зобов`язаннями, визначеними судом в резолютивній частині рішення. Водночас повідомляє, що у випадках, коли зобов`язання, що покладені судовим рішенням на органи Пенсійного фонду України, не визначають окремий порядок проведення перерахунку пенсії, перерахунок здійснюється з урахуванням вимог чинного законодавства. У випадку, коли у рішенні суду не визначено кінцевої дати періоду, за який слід здійснити перерахунок пенсії, виплата за рішенням суддів, якими зобов`язано органи Пенсійного фонду України здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження строком, продовжуються до внесення змін до норм законодавства, якими керувався суд при винесенні рішення, або до зміни умов пенсійного забезпечення одержувача.
Нарахована заборгованість облікована в Пенсійному фонді України та буде виплачена в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України. Разом з цим, боржником також зазначено, що вищевказана виплата здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету, однак, на даний час у органах Пенсійного фонду України відсутнє фінансування.
У зв`язку з невиконанням рішення Закарпатського окружного адміністративного суду №260/622/23 в повному обсязі, державним виконавцем відділу ПВР, керуючись ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», було винесено постанову від 16 серпня 2023 року ВП 72132691 про накладення штрафу на боржника у розмірі 5100 грн, та встановлено новий строк для виконання, та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення, у відповідності до ст.382 Кримінального кодексу України.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.09.2023 року у справі № 260/7590/23 визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця відділу ПВР про накладення штрафу у розмірі 5100 грн, від 16.08.2023 року у виконавчому провадженні № 72132691.
27 жовтня 2023 року після спливу строку, наданого у вищевказаній постанові про накладення штрафу, для виконання боржником рішення Закарпатського окружного адміністративного суду №260/622/23, державним виконавцем, керуючись ст.ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про накладення на боржника штрафу ВП 72132691, у подвійному розмірі, так як боржником не виконано рішення.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 по справі № 260/9671/23 визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця відділу ПВР про накладення штрафу у розмірі 10200 грн, від 27.10.2023 у виконавчому провадженні № 72132691.
30 жовтня 2023 року державним виконавцем керуючись ст. ст. ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» підготовлено та надіслано до правоохоронних органів повідомлення про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст.382 Кримінального кодексу України.
07 листопада 2023 року державним виконавцем відділу ПВР відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» надіслано до суду заяву про зміну способу і порядку виконання рішення суду.
В подальшому, ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року у справі № 260/622/23 у задоволенні заяви Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зміну способу і порядку виконання рішення суду було відмовлено.
29 листопада 2023 року державним виконавцем відділу ПВР, керуючись п. 11 частини першої ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 29.11.2023 року ВП №72132691.
Позивач вважає, що відповідачем допущено протиправні дії щодо примусового виконання рішення суду, тому звернувся з даним позовом.
Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Статтею 55 Конституції визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно з частиною 2статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.
Правовідносини щодо примусового виконання рішення суду та інших органів у виконавчому провадженні державними виконавцями врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII(далі - Закон №1404-VIII).
Положеннями статті 2 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» встановлено, що правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з пунктом 1 частини 1статті 3 Закону №1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.
Відповідно до пункту 1 частини 3статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.
Статтею 63 Закону №1404-VIIIврегульовано порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.
Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону №1404-VIIIза рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Згідно з частиною 1статті 75 Закону №1404-VIIIу разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
При цьому, частина 3 статті 63 Закону №1404-VIII передбачає, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
Відповідно до частини першої і другої статті 75 Закону №1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
З аналізу вказаних норм випливає, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Як вбачається із матеріалів справи, у межах виконавчого провадження №72132691 державним виконавцем здійснювалися заходи визначені Законом України «Про виконавче провадження» з метою примусового виконання виконавчого документа.
У зв`язку з невиконанням судового рішення по справі №260/622/23, державним виконавцем відділу ПВР, винесено постанову від 16.08.2023 про накладення штрафу на боржника, якою зобов`язано ГУ ПФУ у Закарпатській області виконати рішення протягом десяти робочих днів, та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення, у відповідності до ст. 382 Кримінального кодексу України.
Після спливу строку, наданого у вищевказаній постанові про накладення штрафу, для виконання боржником рішення, державним виконавцем, керуючись ст. ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про накладення на боржника штрафу від 27.10.2023 у подвійному розмірі, так як боржником так і не надано відомостей про виконання рішення.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
На виконання вказаної норми, 30.10.2023 державним виконавцем керуючись ст.ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» підготовлено та надіслано до правоохоронних органів повідомлення за вих. №5-72132691/4750 про вчинення кримінального правопорушення, в порядку статті 382 Кримінального кодексу України.
У зв`язку з наведеним, державним виконавцем, керуючись п. 11 частини першої ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №72132691 від 29.11.2023.
Таким чином, апеляційним судом встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що державним виконавцем у межах його повноважень вчинено належні дії з метою сприяння примусовому виконанню виконавчого листа по справі №260/622/23.
Згідно доказів наявних у матеріалах справи, встановлено, що про всі вищевказані дії вчинені державним виконавцем з метою примусового виконання рішення суду, було повідомлено позивача. 
Отже, апеляційний суд відхиляє твердження позивача щодо не здійснення належних дій з метою примусового виконання рішення суду по справі 260/622/23.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому, за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Керуючись статтями 139, 242, 271, 272, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року у справі №260/10930/23 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк