Номер провадження 2/754/778/26
Справа №754/14913/25

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
Іменем України

27 січня 2026 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Саламон О.Б.
з участю секретаря Рябенка В.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, - 
В С Т А Н О В И В:
Позиції учасників справи.
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28.03.2025 позивач передав за договором позики грошові кошти у розмірі 4 500 доларів США, на підтвердження зазначеного відповідачем ОСОБА_2 було складено розписку, у відповідності до якої строк виконання зобов`язання щодо повернення грошових коштів визначено до 31.05.2025. Проте, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, грошові кошти не повернув у повному обсязі у визначений строк, при цьому позивач вказує, що відповідачем 21.05.2025 було передано позивачу грошові кошти у розмірі 60 000 грн (що еквівалентно 1 446,30 доларів США) в рахунок погашення боргу. Загальна сума боргу за договором позики від 28.03.2025 становить 4 500 доларів США - 1 446,30 доларів США* 41,3722 офіційний курс долара США на момент звернення до суду = 126 338,30 грн. Також просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 9 979 грн., 3 % річних у розмірі 965,71 грн., індекс інфляції у розмірі 758,03 грн. та судові витрати у виді сплаченого судового збору.
Процесуальні дії та рішення суду.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. від 09 вересня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.
Позивачем до суду подано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, зокрема шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті «Судова влада України».
Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі.
Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились,відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що зі сторони позивача не надходило заперечень щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення.
Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного висновку.
Фактичні обставини справи. Позиція суду та оцінки аргументів сторін.
28 березня 2025 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики у формі боргової розписки, у відповідності до якого ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 4 500 доларів США та зобов`язався їх повернути до 31 травня 2025 року. 
21 травня 2025 року позивач ОСОБА_1 прийняв в погашення боргу по розписці від відповідача ОСОБА_2 60 000 грн.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).
За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. 
Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25.04.2012 року у справі № 6-24ц12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання.
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
В матеріалах справи відсутні належні докази того, що відповідач повністю виконав свої зобов`язання за вказаним договором позики та повернув повністю грошові кошти за договором позики від 28.03.2025 року.
У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором позики у нього виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а тому з відповідача підлягає до стягнення заборгованість за договором позики на суму 126 338,30 грн.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань та неповерненню грошових коштів у повному обсязі, суд приходить до висновку також щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 9 979 грн., а також 3 % річних у розмірі 965,71 грн.
Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача індексу інфляції у розмірі 758,03 грн. ,суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 1 Закону "Про індексацію грошових прибутків населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом
Позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 758,03 грн., при цьому, як вбачається з матеріалів справи, 28.03.2025 року ОСОБА_1 , як позикодавець та ОСОБА_2 , як позичальник, уклали договір позики грошових коштів в формі боргової розписки, за умовами якого позикодавець передав у власність відповідача грошові кошти в сумі 4 500 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути до 31.05.2025 року.
Водночас, у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.
Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі №296/10217/15-ц, а також в постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі №6-284цс17.
Зважаючи на викладене, з урахуванням того, що грошові кошти було передано за договором в іноземній валюті, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 758,03 грн.
З огляду на викладене, до стягненню з відповідача на користь позивача підлягає борг за договором позики від 28.03.2025 у загальному розмірі 137 283,01 грн., який складається з основного боргу у розмірі 126 338,30 грн., пені у розмірі 9 979 грн., а також 3 % річних у розмірі 965,71 грн.
Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 372,83 грн. судових витрат (137 283,01 грн. х 1 380,41 грн. : 138 041 грн.).
Керуючись ст.ст. 2, 7, 10-13, 18, 43,44, 49, 76-83, 133, 141, 174, 175, 179, 187, 258, 263, 265, 268, 280-284 ЦПК України, ст. ст. 525-526, 530, 551, 536, 610, 625, 631,629, 1046-1056 ЦК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 137 283,01 грн., а також судовий збір у розмірі 1 372,83 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. 
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня отримання його копії. 
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення/складання повного тексту шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. 
В разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили, якщо його не скасовано, після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення складено 05.02.2026.
Суддя        О.Б. Саламон