УХВАЛА
04 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 766/15655/19
провадження № 61-14271ск25
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Луспеника Д. Д. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 24 червня 2025 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 29 вересня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Міністерство юстиції України, 
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2019 року ОСОБА_1 , звернувся до суду із вищевказаною заявою, заінтересована особа - Міністерство юстиції України, в якій просив суд встановити факт, що заборона (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 58347, зареєстрована 09 липня 2004 року реєстратором Першої Київської обласної державної нотаріальної контори за повідомленням б/н АБ «ЗЕВС» на невизначене майно, окреме майно не відноситься до нього, вчинена щодо майна, яке не належить на праві власності йому, ОСОБА_1 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24 червня 2025 року, залишеною без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 29 вересня 2025 року, заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду. 
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 24 червня 2025 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 29 вересня 2025 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким його заяву задовольнити.
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду 
від 20 листопада 2025 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 24 червня 2025 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 29 вересня 2025 року залишено без руху 
із наданням строку для усунення її недоліків, а саме заявникові запропоновано уточнити касаційну скаргу з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження судових рішень відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України та надати суду касаційну скаргу у новій редакції і надати копії уточненої касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи. 
У разі подання уточненої касаційної скарги шляхом формування документа 
у системі «Електронний суд» заявникові також запропоновано надати суду докази надсилання уточненої касаційної скарги на адреси інших учасників справи.
Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.
27 листопада 2025 року ОСОБА_1 із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою у новій редакції та надав копії уточненої касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи.
Водночас, зазначені в ухвалі Верховного Суду від 20 листопада 2025 року вимоги 
не були виконані у повному обсязі, оскільки заявник хоча і звернувся до суду 
із уточненою касаційною скаргою, проте не уточнив у касаційній скарзі обов`язкові підстави касаційного оскарження судових рішень. Заявник у змісті уточненої касаційної скарги посилається на неправильне застосування судами норм процесуального права, зокрема статей 255, 271 ЦПК України та не врахування судами пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 
1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення».
Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Частиною четвертою статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі 
і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Постанова Пленуму Верховного Суду України, на яку посилається заявник 
як первісній так і в уточненій касаційній скарзі, не є постановою Верховного Суду, оскільки постанови Пленуму Верховного Суду України мають рекомендаційний характер, тому такі посилання у касаційній скарзі не є підставою для відкриття касаційного провадження згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
В уточненій касаційній скарзі заявник посилається на пункт 1 частини другої 
статті 389 ЦПК України, але згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, 
що не був врахований в оскаржуваних судових рішеннях, проте не зазначає постанови Верховного Суду, які не були враховані в оскаржуваних судових рішеннях, щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
За таких обставин, ОСОБА_1 у змісті уточненої касаційної скарги також не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження. 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).
Згідно частини першої статті 44 ЦПК Україна учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Станом на 04 грудня 2025 року вимоги ухвали Верховного Суду від 20 листопада 
2025 року заявником в повному обсязі не виконані, а тому суд не може вирішити питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України 
у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 24 червня 2025 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 29 вересня 2025 рокуу справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Міністерство юстиції України, вважати неподаною та повернути заявнику.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                            Д. Д. Луспеник