ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
23 січня 2026 року (09:45)	Справа № 280/9813/25 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Калашник Ю.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.158-б; код ЄДРПОУ 20490012); третя особа: Пенсійний фонд України (01041, м.Київ, вул. Бастіонна, буд.9, код ЄДРПОУ 00035323) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:
07.11.2025 через підсистему «Електронний суд» до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), третя особа: Пенсійний фонд України (далі – третя особа), у якій позивач просить суд: 
визнати протиправними дії відповідача щодо розрахунку страхового стажу позивача без застосування пільгового обчислення (подвійного розміру) періодів роботи в реанімаційному, інфекційному та психоневрологічному закладах до 01.01.2004, згідно зі статтею 60 Закону № 1788-XII;
визнати протиправними дії відповідача щодо застосування показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався при призначенні пенсії за вислугу років у 2017 році (на базі 2014-2016 рр.), при призначенні позивачу пенсії за віком з 28.08.2025, всупереч вимогам статті 40 Закону № 1058-IV;
зобов`язати відповідача здійснити перерахунок страхового стажу позивача зарахувавши у подвійному розмірі періоди роботи: з 01.08.1990 по 30.08.1993; з 04.09.1995 по 16.04.1996; з 22.04.1996 по 31.12.2003;
зобов`язати відповідача здійснити з 28.08.2025 перерахунок та подальшу виплату позивачу пенсії за віком, застосувавши для її обчислення коректний коефіцієнт страхового стажу (0,52667) та показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2022, 2023 та 2024 роки (15 057,09 грн.) відповідно до статті 40 Закону №1058-IV;
зобов`язати відповідача виплатити позивачу суму недоотриманої пенсії, що утворилася внаслідок її неправильного розрахунку, за період з 28.08.2025 до моменту проведення перерахунку, одним платежем.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивачу з 11.07.2017 призначено пенсію по вислузі років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», а з 28.08.2025 позивачу призначено пенсію за віком, у розмірі 7 296,01 грн. Вважаючи такий розрахунок неправомірним та таким, що суттєво занижує розмір належної позивачеві пенсійної виплати, а також, враховуючи, що позивачеві неправильно обчислено її страховий стаж, позивач звернулася до Головного управління ПФУ в м. Києві із заявою від 22.09.2025, у якій просила: здійснити перерахунок її загального страхового стажу, зарахувавши у подвійному розмірі періоди роботи, зазначені у заяві та здійснити перерахунок її пенсії за віком, призначеної з 28.08.2025, застосувавши для її обчислення коректний страховий стаж та коректний показник середньої заробітної плати. Листом від 17.10.2025 за вих. №19151-19238/Г-02/8-0800/25 відповідач фактично відмовив у задоволенні вимог позивача, навівши аргументацію, яка, на переконання позивача суперечить нормам чинного законодавства та усталеній судовій практиці. Просить позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою суду від 18.11.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
10.12.2025 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №61993), в якому останній зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувались до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності Законом №1058, зараховуються до страхового стажу в порядку та на умовах, передбачених раніше чинним законодавством, яке діяло до набрання чинності Законом № 1058 до 01.01.2004. Період роботи позивачки з 01.08.1990 по 30.08.1993; з 04.09.1995 по 16.04.1996; з 22.04.1996 по 31.12.2003 не підтверджено для зарахування у подвійному розмірі, оскільки додаткових документів, відповідно до яких можливо провести перерахунок, позивачкою надано не було, підстави для зарахування вищевказаних періодів роботи у подвійному розмірі - відсутні. Таким чином, з огляду на викладені положення законодавчих норм, органом пенсійного фонду під час розрахунку пенсії позивачці за віком було правомірно враховано стаж роботи в одинарному розмірі. Зауважує, що позивачу з 11.07.2017 призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону №1788. В подальшому, 28.08.2025 на підставі особистої заяви позивача переведено на пенсію за віком відповідно до Закону №1058. Заробіток визначено із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показника за 2014, 2015, 2016 роки. Страховий стаж позивача становить 41 рік 1 місяць 5 днів (понаднормовий стаж 11 років). Тобто, якщо пенсію за вислугу років призначено до 31.12.2017, то заробітна плата для обчислення пенсій згідно із законом №1058 визначається відповідно до Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», обчисленої як середній показник за 2014, 2015, 2016 роки із урахуванням коефіцієнта збільшення цього показника середньої заробітної плати в розмірі 1,17 (в 2019 році); 1,11 (в 2020 році); 1,11 (в 2021 році); 1,14 (в 202 році); 1,197 (в 2023 році) та 1,0796 (в 2024 році); 1,115 (в 2025 році). Таким чином, виходячи з вищезазначеного, пенсія позивачу розрахована та виплачується згідно норм чинного законодавства України, отже підстави для задоволення вимог позивача відсутні. Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача виплатити позивачу суму недоотриманої пенсії, що утворилась внаслідок її неправильного розрахунку, а період з 28.08.2025 до моменту проведення перерахунку одним платежем, відповідач вважає її передчасною та безпідставною. Виходячи із вищезазначеного, дії відповідача не суперечать чинному законодавству України, тому, підстави для задоволення вимог позивача повністю відсутні.
10.12.2025 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №62095), в якій останній зазначає, що ознайомившись з аргументами відповідача, позивач вважає їх таким, що гуртуються на хибному тлумаченні норм матеріального права та суперечать сталій практиці Верховного суду. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 
Письмових пояснень від представника третьої особи до суду не надходило. 
Згідно зі ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.
Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.
Так, судом встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що з 11.07.2017 позивачу призначено пенсію за вислугою років, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_2 від 22.09.1982, ОСОБА_1 :
з 01.08.1990 по 30.08.1993 працювала на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога до відділення реанімації та інтенсивної терапії в Запорізькій обласній дитячій лікарні (записи №9-10);
з 04.09.1995 по 16.04.1996 працювала на посаді завідуючої інфекційно-боксованим педіатричним відділенням патології новонароджених дітей у Запорізькій обласній клінічній дитячій лікарні (записи №13-14);
з 22.04.1996 по 30.11.2003 працювала на посаді лікаря-педіатра Запорізькому обласному будинку дитини «Сонечко» (записи №15-18).
Також, відповідно до запису №21, - з 14.02.1985 Запорізький обласний будинок дитини «Сонечко» являється спеціалізованою медичною установою психоневрологічного профілю МОЗ України (а.с.27-31).
З 28.08.2025 позивача переведено на пенсію за віком, яку обраховано із застосуванням середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014-2016 роки (а.с.60-63).
22.09.2025 позивачем до ГУ ПФУ в м.Києві області подано заяву про перерахунок пенсії, в якій просила здійснити перерахунок її загального страхового стажу, зарахувавши у подвійному розмірі періоди роботи, зазначені у заяві; здійснити перерахунок її пенсії за віком, призначеної з 28.08.2025, застосувавши для її обчислення коректний страховий стаж та коректний показник середньої заробітної плати; врахувати при відповідному перерахунку доплату за понаднормовий стаж, здійснювати подальшу виплату перерахованої пенсії на постійній основі, виплатити їй недоотриману суму пенсії, що виникла внаслідок неправильного розрахунку, за весь період з моменту призначення пенсії.
Листом ГУ ПФУ в м.Києві від 24.09.2025 №2600-0212-8/169428, заяву позивача від 22.09.2025 направлено за територіальною належністю до ГУ ПФУ в Запорізькій області (а.с.37).
Листом ГУ ПФУ в Запорізькій області від 17.10.2025 №19151-19238/Г-02/8-0800/25, позивача повідомлено, що відповідно до статті 24 Закону України від 09.07.2003 №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж з 01.01.2004 обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку до 01.01.2004 - на підставі документів та згідно з Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637. Пільговий порядок обчислення стажу роботи згідно зі статтею 60 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (зі змінами, що набрали чинності 15.08.2003, далі - Закон №1788) застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. Відповідно до пункту з статті 45 Закону №1058 переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду України. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині 1 статті 40 Закону №1058, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. У разі переведення з пенсії за вислугу років, яку було призначено відповідно до Закону №1788-ХІІ на пенсію за віком відповідно до Закону №1058, застосовується показник середньої заробітної плати (доходу), який враховується для обчислення пенсій у році, в якому заявник звернувся за призначенням попереднього виду пенсії. Відповідно до пункту 43 Прикінцевих положень Закону №1058, пенсії, призначені до 31.12.2017, перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки. Тобто, якщо пенсію за вислугу років призначено до 31.12.2017, то заробітна плата для обчислення пенсії згідно із Законом №1058 визначається відповідно до Закону України від 03.10.2017 №2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із урахуванням коефіцієнта збільшення цього показника середньої заробітної плати в розмірі: 1,17 (в 2019 році); 1,11 (в 2020 році); 1,11 (в 2021 році); 1,14 (в 2022 році); 1,197 (в 2023 році) та 1,0796 (в 2024 році); 1,115 (в 2025 році). За матеріалами електронної пенсійної справи з 11.07.2017 позивачу було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону №1788. Згідно з особистого заявою позивача з 28.08.2025 позивача переведено на пенсію за віком відповідно до Закону №1058. Страховий стаж для обчислення пенсії зарахований відповідно до вимог статті 24 Закону №1058 та становить 41 рік 1 місяць 5 днів (понаднормовий стаж - 11 років), заробіток визначено із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки (а.с.36).
При цьому, судом встановлено, що відповідно до розрахунку стажу позивача (форма РС-право) при розрахунку пенсії органом Пенсійного фонду періоди роботи з 01.08.1990 по 30.08.1993 на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога до відділення реанімації та інтенсивної терапії в Запорізькій обласній дитячій лікарні, з 04.09.1995 по 16.04.1996 на посаді завідуючої інфекційно-боксованим педіатричним відділенням патології новонароджених дітей у Запорізькій обласній клінічній дитячій лікарні, з 22.04.1996 по 30.11.2003 на посаді лікаря-педіатра Запорізькому обласному будинку дитини «Сонечко» зараховано до страхового стажу в одинарному розмірі (а.с.69 зворот).
Не погодившись із відмовою у розрахунку пенсії із застосуванням середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачено страхові внески за 2022-2024 роки та не зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 01.08.1990 по 30.08.1993; з 04.09.1995 по 16.04.1996; з 22.04.1996 по 31.12.2003 у подвійному розмірі, позивач звернулась до суду із вказаним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
З матеріалів адміністративної справи встановлено, що з 11.07.2017 позивачу призначено пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Суд зазначає, що Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом (далі – Закон №1058-IV).
Відповідно до ч.1 ст.9 Закон №1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно ч.2 ст.40 Закон №1058, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де:
Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;
Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки;
Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn );
К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Тобто, за загальним правилом передбаченим частиною 2 статті 40 Закону №1058, при обчисленні заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховується, серед іншого середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
Згідно з п.2, 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058 до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, які працювали на посадах, що дають право на пенсію за вислугою років, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом №1788. У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до ст.27 та з урахуванням норм ст.28 цього Закону. До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону №1788 застосовуються в частині визначення права на пенсію (…) за вислугу років.
Водночас, ч.3 ст. 45 Закону №1058 установлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший у пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч.1 ст.40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
З аналізу зазначених вище норм законодавства вбачається, що ч.3 ст.45 Закону №1058 установлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-IV. 
Однак, у випадку із заявою позивача мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а тому має враховуватись показник із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2022-2024 роки.
Суд звертає увагу, що позивачу первісно було призначено пенсію за вислугу, відповідно до Закону №1788, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії.
Для призначення пенсії за віком, відповідно до Закону №1058, позивач звернулась вперше 28.08.2025.
Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років…
Статтею 7 Закону №1788, передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком та по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу особою на час звернення за пенсією чи ні. Пенсія за вислугу років призначається лише при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.
Згідно з п.11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, пенсія за вислугу років призначається у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.
Таким чином, позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2022-2024 роки. 
Та обставина, що механізм і порядок обчислення та виплати пенсій за вислугу років з 01 січня 2004 року здійснюється на підставі Закону №1058-IV за формулою, що встановлена для пенсії за віком, не впливає на те, що призначення пенсії за вислугу років передбачено положеннями Закону №1788.
При цьому, статтею 9 Закону №1058-IV не передбачено такого виду пенсії, як пенсія за вислугу років. Разом з тим, ч.3 ст.45 зазначеного Закону регламентує порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший.
Отже, при зверненні особи, якій було призначено пенсію за вислугу років у порядку Закону №1788, до територіальних органів ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону №1058-IV, має місце саме призначення такого виду пенсії, а не переведення згідно з ч.3 ст.45 Закону №1058-IV.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд зазначає, що Верховний Суд України у постанові від 29 листопада 2016 року у справі №133/476/15-а (№21-6331а15) висловив правову позицію стосовно того, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону №1788, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону №1058, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно ч.3 ст.45 Закону №1058.
Вказана правова позиція Верховного Суду України підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №876/5312/17.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно відмовлено у розрахунку пенсії позивачу із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2022-2024 роки, що зумовлює висновок суду про задоволення позовних вимог у цій частині.
Щодо не зарахування відповідачем до страхового стажу позивача періодів роботи з 01.08.1990 по 30.08.1993 на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога до відділення реанімації та інтенсивної терапії в Запорізькій обласній дитячій лікарні, з 04.09.1995 по 16.04.1996 на посаді завідуючої інфекційно-боксованим педіатричним відділенням патології новонароджених дітей у Запорізькій обласній клінічній дитячій лікарні, з 22.04.1996 по 30.11.2003 на посаді лікаря-педіатра Запорізькому обласному будинку дитини «Сонечко» у подвійному розмірі у відповідності до вимог ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд зазначає наступне. 
Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини 3 статті 24 Закону №1058-ІV, страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з приписами ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон №1788-ХІІ) (які кореспондуються зі змістом ст. 48 Кодексу законів про працю України) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 60 Закону №1788-XII, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Відповідно до змісту правового висновку Касаційного адміністративного суду, який міститься у постанові від 27.04.2023 у справі №160/14078/22, положення ст. 60 Закону №1788-XII застосовуються як до періодів трудової діяльності до 01.01.2004, так і до періодів трудової діяльності після 01.01.2004.
За змістом правового висновку Касаційного адміністративного суду, який міститься у постанові від 20.04.2022 у справі №214/3705/17, особа, яка отримує пенсію за віком згідно Закону №1058-ІV, має право заявляти вимоги про зарахування стажу роботи в подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону №1788-XII.
Отже, стаж роботи позивача з 01.08.1990 по 30.08.1993 на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога до відділення реанімації та інтенсивної терапії в Запорізькій обласній дитячій лікарні, з 04.09.1995 по 16.04.1996 на посаді завідуючої інфекційно-боксованим педіатричним відділенням патології новонароджених дітей у Запорізькій обласній клінічній дитячій лікарні, має зараховуватися до спеціального стажу в подвійному розмірі, як це передбачено статтею 60 Закону №1788-XII.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 22.12.2021 у справі №688/2916/17.
Таким чином, відповідачем протиправно не враховано період роботи позивача з 01.08.1990 по 30.08.1993 на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога до відділення реанімації та інтенсивної терапії в Запорізькій обласній дитячій лікарні, з 04.09.1995 по 16.04.1996 на посаді завідуючої інфекційно-боксованим педіатричним відділенням патології новонароджених дітей у Запорізькій обласній клінічній дитячій лікарні, до стажу її роботи у подвійному розмірі.
Щодо позовних вимог про зарахування періоду роботи позивача з 22.04.1996 по 31.12.2003 на посаді лікаря-педіатра Запорізькому обласному будинку дитини «Сонечко», суд окремо зазначає наступне. 
Відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_2 від 22.09.1982, ОСОБА_1 з 22.04.1996 по 30.11.2003 працювала на посаді лікаря-педіатра Запорізькому обласному будинку дитини «Сонечко» (записи №15-18). Також, відповідно до запису №21, - з 14.02.1985 Запорізький обласний будинок дитини «Сонечко» являється спеціалізованою медичною установою психоневрологічного профілю МОЗ України (а.с.27-31).
Стаття 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 №1489-III надає таке визначення терміну психіатричної допомоги - це комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медичну та психологічну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, у тому числі внаслідок вживання психоактивних речовин; фахівець - медичний працівник (лікар, медична сестра, фельдшер), психолог, соціальний працівник та інший працівник, який має відповідну освіту та спеціальну кваліфікацію і бере участь у наданні психіатричної допомоги; заклад з надання психіатричної допомоги - психіатричний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад охорони здоров`я, центр, відділення, кабінет тощо, інші заклади та установи будь-якої форми власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги; заклад соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, - юридична особа будь-якої форми власності, що надає соціальні послуги особам, які страждають на психічні розлади.
Такі визначення термінів дещо по іншому були сформульовані на час, коли виникли спірні правовідносини (зміни наведені вище, внесені Законом №2205-VIII від 14.11.2017), зокрема, психіатрична допомога - комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд та медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади; фахівець - медичний працівник (лікар, медична сестра, фельдшер), психолог, соціальний працівник та інший працівник, який має відповідну освіту та спеціальну кваліфікацію і бере участь у наданні психіатричної допомоги; психіатричний заклад - психоневрологічний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад, центр, відділення тощо всіх форм власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги.
Стаття 10 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачала, що психіатрична допомога надається психіатричними закладами всіх форм власності, а також лікарями-психіатрами за наявності ліцензії, отриманої відповідно до законодавства. Медичні працівники, інші фахівці для допуску до роботи з особами, які страждають на психічні розлади, повинні пройти спеціальну підготовку та підтвердити свою кваліфікацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Діюча на даний час редакція цієї статті визначає, що психіатрична допомога надається закладами з надання психіатричної допомоги всіх форм власності, а також лікарями-психіатрами за наявності ліцензії, отриманої відповідно до законодавства. Психіатрична допомога особам віком до 18 років у закладах з надання психіатричної допомоги надається окремо від повнолітніх осіб. Медичні працівники, інші фахівці для допуску до роботи з особами, які страждають на психічні розлади, повинні пройти спеціальну підготовку та підтвердити свою кваліфікацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Стаття 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» (в редакції, чинній на час роботи позивача у Запорізькому обласному будинку дитини «Сонечко») визначала, що професійні права, обов`язки лікаря-психіатра, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, у тому числі здійснюють догляд за особами, які страждають на психічні розлади, при наданні психіатричної допомоги встановлюються Основами законодавства України про охорону здоров`я, цим Законом та іншими законами. Лікар-психіатр, інші працівники, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, в тому числі здійснюють догляд за особами, які страждають на психічні розлади, мають право на пільги, встановлені законодавством України для осіб, зайнятих на важких роботах та з шкідливими і небезпечними умовами праці.
Перелік закладів охорони здоров`я, затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 №385 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12.11.2002 за №892/7180.
На даний час цей перелік відносить до закладів охорони здоров`я, серед інших, лікувально-профілактичні заклади (пункт 1) та заклади медико-соціального захисту (пункт 5).
Згідно з підпунктом 1.1.1 пункту 1 Переліку до лікувально-профілактичних закладів віднесено заклад з надання психіатричної допомоги.
Відповідно до пункту 5 цього Переліку до закладів медико-соціального захисту віднесено такі як: будинок дитини (обласний, міський, районний), обласний центр (бюро) медико-соціальної експертизи.
Отже, будинок дитини віднесено до закладів охорони здоров`я. Разом з тим суд має встановити чи виконувана позивачем робота у будинку дитини стосувалася надання психіатричної допомоги, чи є Запорізький обласний будинок дитини «Сонечко» закладом з надання психіатричної допомоги.
Відповідно до Типового положення про будинок дитини, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України №123 від 18.05.1998 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 09.06.1998 за №372/2812, будинок дитини є комунальним закладом охорони здоров`я для медико-соціального захисту дітей-сиріт, дітей, які залишились без піклування батьків, а також дітей з вадами фізичного та розумового розвитку (пункт 1.1).
Пунктом 1.2 цього Типового положення визначено, що основними типами будинків дитини є:
а) будинок дитини загального типу - для медико-соціального захисту здорових дітей-сиріт (I - II груп здоров`я), дітей, які залишилися без піклування батьків, віком від народження до трьох років. Крім дітей цієї категорії, тут можуть знаходитись діти, які мають сім`ю, проте утримання та виховання їх у сім`ї з поважних причин (хвороба годувальника, тривале відрядження, навчання тощо) неможливе, а також діти із затримкою розумового та фізичного розвитку внаслідок несприятливих умов виховання;
б) спеціалізований будинок дитини - для медико-соціального захисту дітей-сиріт, дітей, які залишились без піклування батьків, з вадами фізичного та розумового розвитку (III - V груп здоров`я) віком від народження до чотирьох років, а також: з органічним ураженням нервової системи та порушенням психіки; з органічним ураженням центральної нервової системи, в тому числі з дитячим церебральним паралічем без порушення психіки; з порушенням функції опорно-рухового апарату та іншими вадами фізичного розвитку без порушення психіки; з порушенням слуху та мови; з порушенням мови; з порушенням зору (сліпі, слабозорі); тубінфікованих, хворих з малими та згасаючими формами туберкульозу, ВІЛ-інфікованих.
Діяльність будинку дитини регламентується власним Положенням, яке розробляється на основі Типового положення з урахуванням особливостей будинку дитини (пункт 1.5 Типового положення).
Судом встановлено, що Комунальна установа «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради згідно з пунктом 1 Статуту, затвердженого рішенням Запорізької обласної ради №13 від 25.06.2009, відноситься до закладів охорони здоров`я та є спеціальним будинком дитини психоневрологічного профілю, призначеного для медико-соціальної реабілітації дітей, які опинились в складних життєвих обставинах, дітей із кризових сімей соціального ризику та дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування віком від народження до семи років.
У розділі ІІІ Статуту серед основних завдань і функції Будинку дитини зазначено здійснювати кваліфіковане виховання, надання медичної допомоги дітям-сиротам, дітям, позбавленим батьківського піклування, а також дітям з вадами фізичного та розумового розвитку віком від одного місяця до чотирьох років. Будинок дитини забезпечує, зокрема, медико-соціальне обслуговування дітей-сиріт, дітей, які позбавлені батьківського піклування, дітей з вадами фізичного та розумового розвитку, які тимчасово знаходяться в Будинку дитини; лікування дітей в умовах Будинку дитини, які за висновком лікаря не потребують стаціонарного лікування, а також лікування, корекція та реабілітація дітей з вадами у фізичному та розумовому розвитку; спеціалізовану медичну допомогу, реабілітацію відповідно до стану здоров`я дитини. Відповідно до пункту 3.3.1 цього ж Статуту у Будинок дитини приймаються діти з вадами фізичного та психічного розладу.
Отже, Запорізький обласний будинок дитини «Сонечко» є закладом охорони здоров`я, різновидом закладу медико-соціального захисту, відноситься до категорії спеціалізованого будинку дитини та надає допомогу дітям вадами з фізичного та розумового розвитку, у тому числі пов`язану з наданням психіатричної допомоги.
За наведених обставин та правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що роботу позивача на посаді лікаря-педіатра у Запорізькому обласному будинку дитини «Сонечко» слід віднести до роботи у закладі з надання психіатричної допомоги, яка підлягає зарахуванню до страхового стажу у подвійному розмірі.
Разом з цим, суд зазначає, що зарахуванню у подвійному розмірі підлягає період з 22.04.1996 по 30.11.2003, а не з 22.04.1996 по 31.12.2003 як просить позивач у позовній заяві, оскільки саме у період з 22.04.1996 по 30.11.2003 (відповідно записів трудової книжки №15-18) позивач працювала на посаді лікаря-педіатра у Запорізькому обласному будинку дитини «Сонечко».
Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.
Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зважаючи на обставини справи, суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача буде визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії за віком позивачу із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2022, 2023, 2024 роки та не зарахуванні до страхового стажу у подвійному розмірі періодів з 01.08.1990 по 30.08.1993, з 04.09.1995 по 16.04.1996, з 22.04.1996 по 30.11.2003 та, відповідно, зобов`язання відповідача зарахувати спірні періоди до страхового стажу позивача у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та здійснити перерахунок пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2022, 2023, 2024 роки, з 28.08.2025.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплату пенсії, із застосуванням для її обчислення коефіцієнт страхового стажу (0,52667), суд зазначає, що дана вимога є передчасною, а відтак задоволенню не підлягає, оскільки відповідачем ще не здійснено перерахунок пенсії із зарахованими у подвійному розмірі спірними періодами на виконання цього рішення суду, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині будуть порушені при здійсненні такого перерахунку.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача виплатити позивачу суму недоотриманої пенсії, що утворилася внаслідок її неправильного розрахунку, за період з 28.08.2025 до моменту проведення перерахунку, одним платежем.
Суд зауважує, що спору щодо виплати суми недоотриманої пенсії, що утворилася внаслідок її неправильного розрахунку, за період з 28.08.2025 до моменту проведення перерахунку, одним платежем на час звернення позивача у цій справі до суду не існувало, а тому такі вимоги також є передчасними.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України). Оскільки суб`єктом владних повноважень у справі було ГУ ПФУ в Запорізькій області, то з бюджетних асигнувань цього органу повинні бути присуджені позивачу судові витрати зі сплати судового збору, документально підтверджені у сумі 1937,92 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.158-б; код ЄДРПОУ 20490012); третя особа: Пенсійний фонд України (01041, м.Київ, вул. Бастіонна, буд.9, код ЄДРПОУ 00035323) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2022, 2023, 2024 роки та не зарахування до страхового стажу у подвійному розмірі періодів роботи з 01.08.1990 по 30.08.1993, з 04.09.1995 по 16.04.1996, з 22.04.1996 по 30.11.2003.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати періоди роботи з 01.08.1990 по 30.08.1993, з 04.09.1995 по 16.04.1996, з 22.04.1996 по 30.11.2003 до страхового стажу ОСОБА_1 у подвійному розмірі, відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та перерахувати та виплатити пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2022, 2023, 2024 роки, з 28.08.2025.
В іншій частині позовних вимог, - відмовити. 
Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 1937,92 грн. (одна тисяча дев`ятсот тридцять сім гривень 92 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення у повному обсязі складено та підписано 23.01.2026. 

Суддя Ю.В. Калашник