Справа № 273/1463/25
Провадження № 1-кп/273/51/26
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року Баранівський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі: секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , законного представника ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025060550000023 від 16.07.2025 року по обвинуваченню
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Яворівка Новоград-Волинського району, громадянки України, навчається на 2 курсі Баранівського професійного ліцею, зареєстрованої та фактично проживаючої по АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України з угодою про визнання винуватості від 28.08.2025 року

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 достовірно знаючи, що по всій території України Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX (зі змінами), з 24.02.2022 введено воєнний стан, термін дії якого продовжено у встановленому законом порядку, в умовах воєнного стану 04 липня 2025 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи за місцем свого проживання у будинку АДРЕСА_1 достовірно знаючи, що в шафі, котра розташована в одній із кімнат будинку зберігається гаманець з якому знаходяться грошові кошти, котрі належать ОСОБА_7 , вирішила, умисно, таємно їх викрасти.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, без розриву у часі, скориставшись тим, що в будинку відсутні інші особи, підійшла до вказаної вище шафи, переконавшись, що за її злочинними діями ніхто не спостерігає та вони залишаються непоміченими, таємно викрала з гаманця грошові кошти у сумі 400 доларів, що згідно курсу НБУ на момент вчинення злочину становить 16640 гривень.
У подальшому ОСОБА_4 з викраденим з грошовими коштами в залишила місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядилась ними на власний розсуд, чим заподіяла потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду у розмірі 16640 гривень. 
Отже, своїми діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.
Під час досудового розслідування між прокурором Звягельської окружної прокуратури ОСОБА_3 , якій на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №12025060550000023 від 16.07.2025 року, та обвинуваченою у кримінальному провадженні неповнолітньою ОСОБА_4 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_6 та законного представника ОСОБА_5 , 28 серпня 2025 року укладено угоду про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст.ст.468, 469, 470, 472 КПК України.
Згідно умов вказаної угоди прокурор ОСОБА_3 та обвинувачена ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч.4 ст.185 КК України щодо обставин, викладених в обвинувальному акті від 28.08.2025 року, обвинувачена беззастережно визнала свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення. Сторони угоди за взаємною згодою визначили вид та міру покарання, яке повинна понести обвинувачена у разі затвердження такої угоди, а саме за ч.4 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді 100 (ста) годин громадських робіт.
В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні просила суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити неповнолітній обвинуваченій ОСОБА_4 узгоджене сторонами покарання, оскільки укладення даної угоди відповідає вимогам КПК та КК України.
Неповнолітня обвинувачена ОСОБА_4 , у присутності законного представника ОСОБА_5 , у судовому засіданні беззастережно визнала себе винною у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, просила суд затвердити угоду про визнання винуватості, призначивши їй узгоджену міру покарання.
У судовому засіданні законний представник ОСОБА_5 просила суд врахувати, що ОСОБА_4 щиро кається у вчиненому, зробила відповідні висновки, шкода потерпілій відшкодована. Просить суд угоду про визнання винуватості затвердити.
Захисник - адвокат ОСОБА_6 суду пояснила, що угода між прокурором та неповнолітньою обвинуваченою була укладена в її присутності, тому також просить суд затвердити укладену угоду.
Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні вказала, що завдана їй шкода відшкодована у повному обсязі, претензій до обвинуваченої немає, не заперечує проти затвердження угоди про визнання винуватості. 
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.
Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачена ОСОБА_4 визнала себе винуватою, відноситься до тяжкого злочину.
Також, судом враховано п. 42 Заключних зауважень Комітету ООН з прав дитини щодо об`єднаних п`ятого та шостого періодичних звітів України від 13.09.2022, на Україну покладено обов`язок привести свою систему правосуддя щодо дітей у повну відповідність з Конвенцією ООН про права дитини та іншими актуальними стандартами, у тому числі Керівними принципами Комітету міністрів Ради Європи щодо правосуддя, дружнього до дітей. Зобов`язано сприяти застосуванню до дітей, обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, несудових заходів і, де це можливо, призначенню покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, таких як пробація або громадські роботи.
За змістом ст. 37 Конвенції ООН про права дитини, тюремне ув`язнення дитини використовується лише як крайній захід. Згідно зі ст. 17.1 Мінімальних стандартних правил ООН, які стосуються здійснення правосуддя щодо неповнолітніх (Пекінські правила), заходи впливу повинні бути завжди співмірними не тільки з обставинами і тяжкістю правопорушення, а й зі становищем і потребами неповнолітнього, а також із потребами суспільства.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, є вчинення кримінального правопорушення неповнолітньою, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування завданого збитку.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.
З урахуванням особи винної, ступеня сприяння обвинуваченої у проведенні досудового розслідування щодо неї, характеру і тяжкості обвинувачення, наявності суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, відсутність тяжких наслідків, а також те, що ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується негативно, за місцем навчання характеризується позитивно, у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра на обліку не перебуває, у період з 01.01.2025 року по 04.08.2025 року на стаціонарному та амбулаторному лікуванні в КНП «Баранівська лікарня» не перебувала, обставин, які пом`якшують її покарання, а саме те, що вона щиро кається, сприяла розкриттю кримінального правопорушення, добровільно усунула заподіяну шкоду, вчинила кримінальне правопорушення у неповнолітньому віці та відсутність обставин, які обтяжують її покарання, суд прийшов до висновку, що обставини цілком враховані угодою про визнання винуватості і знайшли своє відображення в узгодженому остаточному покаранні.
Згідно з ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Враховуючи викладене, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для затвердження угоди між прокурором та неповнолітньою обвинуваченою, за участю законного представника та захисника, про визнання винуватості та призначення узгодженого між ними покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки судом встановлено наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення.
Також, враховуючи дані про особу обвинуваченої, а також її критичне ставлення до скоєного, суд вважає, що наявні підстави для застосування ст. 69 КК України, а саме перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.4 ст. 185 КК України та призначення ОСОБА_4 узгодженого сторонами покарання - у виді громадських робіт.
Також суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 100 Кримінального кодексу України, громадські роботи можуть бути призначені неповнолітньому у віці від 16 до 18 років на строк від тридцяти до ста двадцяти годин і полягають у виконанні неповнолітнім робіт у вільний від навчання чи основної роботи час. Тривалість виконання даного виду покарання не може перевищувати двох годин на день.
Узгоджена міра покарання для обвинуваченої за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, у виді 100 годин громадських робіт є достатньою для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, що відповідає загальним засадам призначення покарання, та буде необхідним і достатнім для досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, які передбачено ст.476 КПК України.
При цьому судом з`ясовано, що укладення угоди сторонами є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Судом також встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
Обвинувачена ОСОБА_4 погоджується на призначення узгодженого покарання.
Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором Звягельської окружної прокуратури ОСОБА_3 , якій на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №12025060550000023 від 16.07.2025 року, та обвинуваченою у кримінальному провадженні неповнолітньою ОСОБА_4 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_6 та законного представника ОСОБА_5 , від 28 серпня 2025 року і призначення обвинуваченій узгодженої сторонами міри покарання.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались, речові докази та процесуальні витрати відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373, 374, 472, 473, 474, 475 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 28 серпня 2025 року, укладену між прокурором ОСОБА_3 , якій на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №12025060550000023 від 16.07.2025 року, та обвинуваченою у кримінальному провадженні неповнолітньою ОСОБА_4 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_6 та законного представника ОСОБА_5 . 
ОСОБА_4  визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання із застосуванням положень ст.ст. 69, 100 КК України у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.
Заходи забезпечення кримінального провадження до ОСОБА_4  не застосовувались.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Житомирського апеляційного суду через Баранівський районний суд Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1