ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8669/25 Справа № 200/20038/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
        головуючого – Пищиди М.М.
        суддів – Ткаченко І.Ю., Свистунової О.В.
        за участю секретаря судового засідання – Волкової К.В.        
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2022 року у справі за заявою Державної організації – фонд гарантування вкладів фізичних осіб, заінтересована особа – ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК», боржник – ОСОБА_1 , про заміну стягувача сторони виконавчого провадження, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, -
                                В С Т А Н О В И Л А:
       У серпні 2022 до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська звернувся представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявою про заміну сторони виконавчого провадження .
       Свою заяву заявник мотивував тим, що відповідно до постанови Правління НБУ від 16.01.2015 року №17 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 17.01.2015 №8 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК». 
       В подальшому, виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №2220 від 31.05.2017 «Про зміну уповноваженої особи Фонду, якій делеговано повноваження ліквідатора ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК», на вказану посаду призначено ОСОБА_2 . Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб діє від імені банку в межах повноважень Фонду. 
       Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином в розмірі 34 906 835 (тридцять чотири мільйона дев`ятсот шість тисяч вісімсот тридцять п`ять) гривень 17 коп. та судового збору у розмірі 8810 грн. 
       10.07.2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №12241110028052604 про проведення державної реєстрації припинення ПАТ «ІНТТЕРКРЕДИТБАНК», як юридичної особи. 
       Після завершення ліквідації ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» залишились незадоволені кредиторські вимоги, що були акцептовані та не були погашені.
       21.06.2022 року на виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2018 у справі № 200/20038/17 Фонду гарантування вкладів фізичних осіб видано виконавчий лист .
       В зв`язку з зазначеним, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб просив замінити стягувача – Публічного акціонерного товариства «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» на його правонаступника – Державну організацію – фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ЄДРПОУ 21708016, у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 200/20038/17 від 21.06.2022 року про стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_1 на користь Державної організації – фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
       Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2022 року заяву представника Державної організації – фонду гарантування вкладів фізичних осіб, заінтересована особа – ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК», боржник – ОСОБА_1 , про заміну стягувача сторони виконавчого провадження, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином – задоволено.
       Замінено стягувача – Публічного акціонерного товариства «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» на його правонаступника – Державну організацію – фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ЄДРПОУ 21708016, у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 200/20038/17 від 21.06.2022 року про стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_1 на користь Державної організації – фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати судове рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити. 
       В обґрунтування апеляційної скарги, посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу задовольнити. 
       Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином в розмірі 34 906 835 (тридцять чотири мільйона дев`ятсот шість тисяч вісімсот тридцять п`ять) гривень 17 коп. та судового збору у розмірі 8810 грн.
       Відповідно до постанови Правління НБУ від 16.01.2015 року №17 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 17.01.2015 №8 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК». 
       В подальшому, виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №2220 від 31.05.2017 «Про зміну уповноваженої особи Фонду, якій делеговано повноваження ліквідатора ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК», на вказану посаду призначено ОСОБА_2 . Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб діє від імені банку в межах повноважень Фонду. 
       10.07.2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №12241110028052604 про проведення державної реєстрації припинення ПАТ «ІНТТЕРКРЕДИТБАНК», як юридичної особи.
       Після завершення ліквідації ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» залишились незадоволені кредиторські вимоги, що були акцептовані та не були погашені.
       Ухвалюючи судове рішення рішення, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для задоволення заяви.
       Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
       Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.
       Відповідно до статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
       Суд при вирішенні питання про заміну сторони виконавчого провадження має пересвідчитися, що особа, яка звертається із такою заявою, відноситься до переліку осіб, визначених частиною другою статті 442 ЦПК України, та, що до заяви додані документи, які підтверджують правонаступництво сторони виконавчого провадження.
       У зв`язку із заміною боржника відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, з огляду на що припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним боржником проводиться відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» та норм ЦПК України за заявою заінтересованої особи зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього боржника всі права та обов`язки у зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
       Питання процесуального правонаступництва врегульовані частиною першою статті 55 ЦПК України, згідно з якою у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
       Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане із переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.
       Для настання процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника. У кожному конкретному випадку для вирішення питання про можливість правонаступництва суду необхідно досліджувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.
       Підставою для процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному правовідношенні, яке настало після відкриття провадження у справі. Відтак особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав і обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір.
       Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 55 ЦПК України, є переходом процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.
       Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. На правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.
       Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
       Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.
       Згідно з пунктом 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
       Конституційний Суд України, беручи до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, вважає, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом (Рішення Конституційного Суду України від 15 травня 2019 року № 2-рп(ІІ)/2019).
       Конституційний Суд України у зазначеному Рішенні також наголошує, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.
       Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
       Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що унормовує дані правовідносини.
       Згідно з пунктом 16 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.
       Відповідно до частини першої статті 3 вказаного Закону фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.
       Уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку (пункт 17 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).
       Статтею 36 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.
       Зокрема, згідно з пунктами 1, 2 частини п`ятої цієї статті, під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку).
       Відповідно до частини першої статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
       Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
       Особливості припинення банку як юридичної особи встановлюються законом.
       Частинами третьої, четвертою статті 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим з моменту внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.
       У день внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та  фізичних осіб-підприємців повноваження Фонду як ліквідатора щодо такого банку припиняються і Фонд надсилає Національному банку України звіт про завершення ліквідації банку.
       Аналіз зазначених законодавчих норм свідчить про те, що Законом України «Про банки і банківську діяльність» не передбачено правонаступництво банку у разі його ліквідації.
       Норми спеціального Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не містять положень щодо визнання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб правонаступником банківської установи, у тому числі, у зв`язку з проведенням ліквідації останньої.
       Отже, незалежно від того, чи проведена ліквідація банку, чи ні, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є правонаступником банку у відповідності до положень чинного законодавства України, оскільки він здійснює лише владні повноваження щодо введення тимчасової адміністрації (ліквідації) банку в порядку, встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
       Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 вересня 2020 року у справі № 334/8020/18 (провадження № 61-7616св20), від 20 жовтня 2020 року у справі № 334/401/14 (провадження № 61-11495св20), від 25 лютого 2021 року у справі № 333/4351/18 (провадження № 61-5924св20), від 02 червня 2022 року у справі № 908/1174/17. 
       Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
       Встановлено, що 10.07.2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №12241110028052604 про проведення державної реєстрації припинення ПАТ «ІНТТЕРКРЕДИТБАНК», як юридичної особи, а, отже, ліквідація банку вважається завершеною, а сам банк ліквідованим.
       Таким чином, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора ПАТ «ІНТТЕРКРЕДИТБАНК» також є припиненими з 10.07.2019 року.
       Враховуючи наведене, оскільки юридичну особу  ПАТ «ІНТТЕРКРЕДИТБАНК» припинено, а  Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є його правонаступником, а лише здійснював владні повноваження щодо введення тимчасової адміністрації (ліквідації) банку та виплати відшкодування за вкладами в порядку, встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», немає підстав для заміни сторони виконавчого провадження.
       Вирішуючи заяву суд першої інстанції наведеного не врахував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про її задоволення.
       Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, боржник – ОСОБА_1 , про заміну сторони виконавчого провадження.         
       На підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, з Державної організації – фонд гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 605,60 грн.
       На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
       Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2022 року — скасувати.
       У задоволенні заяви Державної організації – фонд гарантування вкладів фізичних осіб, заінтересована особа – ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК», боржник – ОСОБА_1 , про заміну стягувача сторони виконавчого провадження, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином – відмовити.
       Стягнути з Державної організації – фонд гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 605,60 грн.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.
       Повний текст постанови складено “03” грудня 2025 року.
       Головуючий: 
       Судді: