Номер провадження: 22-ц/813/3325/25 
Справа № 509/4329/19
Головуючий у першій інстанції Бочаров А. І.
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2025 року   м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Лозко Ю.П.,
суддів: Карташова О.Ю., Кострицького В.В.,
за участю секретаря судового засідання – Пересипка Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 листопада 2024 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого Кооперативу «Житловий кооператив «Совіньйон», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Комунсервіс», Громадська Організація «Громада Совіньйону за Права», про захист прав споживачів,

встановив:
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом у якому просив визнати ОК «Житловий кооператив «Совіньйон» таким, що не має права припиняти чи обмежувати надання комунальних послуг, припиняти постачання електричної енергії, водопостачання, водовідведення, природного газу та інших комунальних послуг; визнати ОК «Житловий кооператив «Совіньйон» таким, що не має у власності комунікацій з постачання комунальних послуг; визнати відсутність повноважень ОК «Житловий кооператив «Совіньйон» на втручання у договірні відносини між мешканцями ж/м «Совіньйон» та постачальниками комунальних послуг.
Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є мешканцем ж/м «Совіньйон», с. Лиманка, Одеського району Одеської області, який регулярно оплачує комунальні послуги за тарифами, що були законно встановлені для даного виду послуг, проте відповідач ОК «Житловий кооператив «Совіньйон» з невідомих позивачу причин має намір порушити його права.
Так, 10.08.2019 року ОСОБА_1 отримав від ОК «Житловий кооператив «Совіньйон» лист про необхідність погашення заборгованості по сплаті членських внесків у розмірі 15 598,70 грн, а також, що у разі непогашення заборгованості буде вирішено питання щодо позбавлення позивача права користування інженерними мережами кооперативу.
Позивач зазначає, що вказані дій відповідача ОК «Житловий кооператив «Совіньйон» порушують його права, як споживача послуг, ставить його у становище жертви протиправної поведінки. Окрім цього, за твердженням позивача кооператив не має комунікацій і не веде діяльності з надання комунальних послуг, а всі комунальні послуги, по всіх комунікаціях, що заведені в будинок позивача належать різним юридичним особам та органам місцевого самоврядування.
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 листопада 2024 року відмовлено у задоволенні вказаного вище позову ОСОБА_1 .
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на обставини, якими обґрунтовано позов та ненадання їм належної оцінки судом першої інстанції, неповне з`ясування судом обставин справи, просить скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 листопада 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позов.
У відзиві на апеляційну скаргу ОК «Житловий кооператив «Совіньйон», заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, просить залишити таку без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване. Відповідач зауважує, що як на момент подання позовної заяви, так і на момент подання відзиву не вчиняв будь-яких дій, щодо позбавлення права ОСОБА_1 користування будь-якими інженерними мережами.
У поданих до суду заявах відповідач та третя особа ТОВ «Комунсервіс», просили розглянути справу без їх участі.
Учасники справи, будучі належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явились, з заявами про відкладення розгляду справи до суду не зверталися, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю — доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду відповідає вказаним нормам, виходячи з такого.
Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено порушення відповідачем ОК «Житловий кооператив «Совіньйон» його прав чи інтересів.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Проте позивачем не зазначено, за захистом якого порушеного права він звернувся до суду.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є мешканцем ж/м «Совіньйон», членом ОК «Житловий Кооператив «Совіньйон» та споживачем комунальних послуг, які надаються за адресою: АДРЕСА_1 .
10.08.2019 року ОСОБА_1 отримав від відповідача ОК «ЖК «Совіньйон» лист №50 від 09 серпня 2019 року «Офіційне повідомлення» щодо необхідності погашення заборгованості по сплаті витрат на утримання інфраструктури кооперативу та охорони території загального користування кооперативу у розмірі 15 598,70 грн, в якому також зазначено, що в разі непогашення заборгованості буде вирішено питання щодо позбавлення права користування позивача інженерними мережами кооперативу.
Звертаючись до суду із цим позовом ОСОБА_1 зазначив, що вказані дій, які планує вчинити відповідач ОК «Житловий кооператив «Совіньйон» є незаконними, безпідставними, порушують його права, як споживача послуг, ставить його у становище жертви протиправної поведінки.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.
Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.
У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в справі N 6-951цс16 від 24 травня 2017 року, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що не вбачається порушення суб`єктивного цивільного права (інтересу) ОСОБА_1 та невизнання чи оспорення його відповідачем ОК «Житловий кооператив «Совіньйон» для того, щоб застосувати такий спосіб захисту, як визнання відсутності у відповідача права власності на майно та відсутності повноважень на вчинення певних дій. При цьому, вказаний вище лист від 09.08.2019 року сам по собі не порушує прав позивача, а заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги направлені на захист його прав, які можливо будуть порушені в майбутньому.
Визнання ОК «Житловий кооператив «Совіньйон» таким, що не має права припиняти чи обмежувати надання комунальних послуг, припиняти постачання електричної енергії, водопостачання, водовідведення, природного газу та інших комунальних послуг, таким, що не має у власності комунікацій з постачання комунальних послуг, як і визнання відсутності у ОК «Житловий кооператив «Совіньйон» повноважень на втручання у договірні відносини між мешканцями ж/м «Совіньйон» та постачальниками комунальних послуг не призведе до змін у правовідносинах сторін.
Отже, суд першої інстанцій дослідивши докази, що містяться у справі, надав їм належну правову оцінку, правильно визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 . 
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бюрг та інші проти Франції" (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гору проти Греції" N 2) [ВП], § 41" (Gorou v. Greece no.2).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10.02.2010 року, заява №4909/04).
Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим висновок суду про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , з вказаних вище підстав.
Доказів які б спростували правильні висновки суду скаржником не надано. 
Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.
Доводи апеляційної скарги позивача за своєю суттю зводяться до обґрунтування позовних вимог та незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, також фактично зводяться до суб`єктивного тлумачення скаржником норм права, без посилення на обставини, які не були враховані під час вирішення цієї справи. 
Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, з мотивів наведених у скарзі.
У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 листопада 2024 року залишити без змін.
Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді О.Ю. Карташов

В.В. Кострицький